УКРАЇНА
Романівський районний суд Житомирської області
290/1192/25
2/290/111/26
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
21 квітня 2026 року	селище Романів	

Романівський районний суд Житомирської області у складі: головуючого судді — Шакалова Андрія Вікторовича, за участю секретаря судового засідання — Кліменчук С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ;  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ;  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , до Романівської селищної ради Житомирського району Житомирської області (місцезнаходження: 13001, Житомирська область, Житомирський район, смт Романів, вул. С. Лисяка, буд. 2, код ЄДРПОУ 04345185), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Прутівський старостинський округ Романівської селищної ради

про визнання права на завершення приватизації земельних ділянок у порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (далі — позивачі) звернулися до Романівського районного суду Житомирської області з позовною заявою до Романівської селищної ради Житомирського району Житомирської області (далі — відповідач) про визнання права на завершення приватизації земельних ділянок у порядку спадкування.
В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначали, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла їхня мати — ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, на думку позивачів, входять земельні ділянки: площею 2,5898 га, кадастровий номер 1821484000:16:000:0018, та площею 1,5161 га, кадастровий номер 1821484000:16:000:0062, розташовані на території Романівської ОТГ Житомирської області.
Позивачі посилаються на те, що зазначені земельні ділянки належали ОСОБА_4 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 137111, виданого Романівським районним відділом земельних ресурсів Житомирської області на підставі розпорядження голови Романівської райдержадміністрації № 366 від 19 жовтня 2004 року. 15 березня 2024 року позивачі звернулися до Романівської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак їм було відмовлено.
Позивачі просять суд: визнати за кожним із них у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 право на завершення приватизації вищезазначених земельних ділянок.

ІІ. Позиція відповідача та третьої особи.
Відповідач — Романівська селищна рада Житомирського району Житомирської області правом на надання відзиву не скористався. Про розгляд справи повідомлений належним чином.
Представник третьої особи заперечив проти задоволення позовних вимог.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.
ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим виконкомом Прутівської сільської ради Дзержинського району Житомирської області.
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є дітьми (спадкоємцями першої черги) померлої ОСОБА_4 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження.
11 квітня 2002 року Романівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 99/2002 до майна померлої ОСОБА_4 .
Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 137111 виданий Романівським районним відділом земельних ресурсів Житомирської області на підставі розпорядження голови Романівської райдержадміністрації № 366 від 19 жовтня 2004 року — тобто через майже три роки після смерті ОСОБА_4 .
Листом державного нотаріуса Романівської державної нотаріальної контори Назарця Д.В. від 15 березня 2024 року № 36/02-14 позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначені земельні ділянки у зв`язку з тим, що Державний акт серії ЯА № 137111 виданий після смерті ОСОБА_4 і тому вважається недійсним.
Рішенням Романівської селищної ради № 1790-56/24 від 19 липня 2024 року відмовлено у завершенні процедури приватизації земельної ділянки, оскільки встановлено, що ОСОБА_4 за своє життя не проводила будь-яких дій щодо приватизації земельної ділянки: не виготовлялася та не затверджувалася технічна документація із землеустрою; межі земельної ділянки в натурі не визначалися; із суміжними землевласниками та землекористувачами погодження не проводилися.
З архівної довідки Житомирської районної державної адміністрації від 28 лютого 2024 року № 78-01/07-03 вбачається, що в погосподарських книгах Прутівської сільської ради за 1991-1995 та 1996-2000 роки ОСОБА_4 значиться як голова домогосподарства з відміткою про смерть (08.12.2001 р.), однак жодних відомостей про реалізацію нею права на земельну частку (пай) у цих документах не міститься.
ІНФОРМАЦІЯ_5 померла позивачка ОСОБА_1 .
Загальні засади спадкування земельних ділянок
Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі — ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.
Відповідно до частини першої статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, зі збереженням її цільового призначення.
Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України (далі — ЗК України) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Умови переходу права на завершення приватизації в порядку спадкування
Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю; укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на право власності на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.
Якщо зазначені умови спадкодавцем не дотримано — право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування.
Верховний Суд у постанові від 21 березня 2018 року по справі № 623/633/17 (провадження № 61-6243св18) роз`яснив, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування — права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця.
Разом із тим Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 539/1594/17 у постанові від 02 жовтня 2019 року чітко зазначив: не підлягають задоволенню позовні вимоги спадкоємців про визнання права власності на земельну ділянку, щодо якої спадкодавцем розпочато, але не завершено процедуру приватизації.
Схожі висновки містяться також у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», де роз`яснено: якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування — права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Не підлягають задоволенню позовні вимоги спадкоємців про визнання права власності на земельну ділянку, щодо якої спадкодавцем розпочато, але не завершено процедуру приватизації.
Умови переходу в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки
Відповідно до статей 1216, 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять лише ті права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.
Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації такого права.
Отже, у випадку, коли спадкодавець за життя не набув права власності на земельну ділянку, таке право як об`єкт цивільних прав не входить до складу спадщини.

Разом із тим у правозастосовній практиці сформовано підхід, відповідно до якого у разі, якщо спадкодавець розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, але не завершив її, до спадкоємців може перейти не право власності, а право на завершення такої процедури.

Такий підхід викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 623/633/17 (провадження № 61-6243св18), де зазначено, що спадкоємці мають право на звернення до суду з вимогами про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки за умови, що спадкодавець за життя розпочав процедуру її оформлення.
Таким чином, юридично значимим для вирішення цієї категорії спорів є встановлення саме факту початку спадкодавцем процедури приватизації земельної ділянки відповідно до вимог законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин.
При цьому під початком процедури приватизації слід розуміти вчинення спадкодавцем активних дій, спрямованих на набуття права власності на земельну ділянку, зокрема: звернення до компетентного органу із заявою про передачу земельної ділянки у власність; отримання відповідного дозволу чи рішення; ініціювання виготовлення документації із землеустрою; інші дії, які свідчать про реалізацію особою свого права на приватизацію.
Водночас відсутність державної реєстрації права власності або незавершеність процедури оформлення не позбавляє спадкоємців можливості вимагати завершення такої процедури, за умови доведення факту її початку спадкодавцем.
Якщо ж спадкодавець за життя не вчинив жодних дій, спрямованих на приватизацію земельної ділянки, — підстави для переходу до спадкоємців права на завершення такої процедури відсутні.
Оцінка доказів щодо наявності у спадкодавця права, яке може бути предметом спадкування
Оцінюючи надані сторонами докази у їх сукупності відповідно до статті 89 ЦПК України, суд встановив таке.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 137111, на який посилаються позивачі, виданий 19 жовтня 2004 року, тобто після смерті спадкодавиці.
За змістом статті 125 Земельного кодексу України та з урахуванням правової природи державного акта як документа, що посвідчує вже набуте право, такий акт, виданий після смерті особи, не може підтверджувати виникнення у неї за життя права власності на земельну ділянку, а відтак не свідчить про наявність у складі спадщини відповідного майнового права.
Крім того, позивачами не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував факт вчинення ОСОБА_4 за її життя будь-яких дій, спрямованих на приватизацію спірних земельних ділянок.
Зокрема, у матеріалах справи відсутні: заяви спадкодавиці про передачу земельних ділянок у власність; рішення компетентних органів, прийняті за її життя, щодо надання їй земельних ділянок; докази виготовлення або замовлення нею документації із землеустрою; будь-які інші документи, які б свідчили про реалізацію нею права на приватизацію.
Матеріали справи, у тому числі рішення Романівської селищної ради, свідчать про відсутність відомостей щодо вчинення спадкодавицею дій із приватизації земельних ділянок. Вказані обставини оцінюються судом у сукупності з іншими доказами та не спростовані позивачами належними і допустимими доказами.
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом повинні підтверджуватися певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Отже, суд дійшов висновку, що на момент відкриття спадщини у спадкодавиці не існувало ні права власності на спірні земельні ділянки, ні права, похідного від початку процедури приватизації, яке могло б увійти до складу спадщини та перейти до спадкоємців.

Суд бере до уваги, що спадкова справа після смерті ОСОБА_4 була заведена у 2002 році, однак звернення до суду з даним позовом відбулося лише у 2025 році.
Разом із тим зазначена обставина сама по собі не є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Водночас тривалий період часу, що минув з моменту відкриття спадщини, об`єктивно впливає на можливість сторін довести відповідні обставини справи, зокрема у частині надання доказів, які б підтверджували вчинення спадкодавцем дій щодо приватизації земельних ділянок.
У цьому контексті суд оцінює надані сторонами докази з урахуванням принципів змагальності сторін та розподілу обов`язку доказування, встановлених статтями 12, 81 ЦПК України.
Однак навіть з урахуванням наведеного позивачами не доведено існування у спадкодавиці будь-якого права чи охоронюваного законом інтересу, який міг би бути предметом спадкування у спірних правовідносинах.

Висновок суду щодо позовних вимог
З урахуванням установлених обставин справи, оцінених доказів та наведених норм матеріального права суд дійшов таких висновків.
По-перше, на момент смерті ОСОБА_4 у неї не виникло право власності на спірні земельні ділянки у розумінні статті 125 Земельного кодексу України.
По-друге, позивачами не доведено факту вчинення спадкодавицею за життя дій, які б свідчили про початок процедури приватизації цих земельних ділянок, що є необхідною умовою для переходу до спадкоємців права на її завершення.
По-третє, державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий після смерті спадкодавиці, не може розглядатися як доказ набуття нею відповідного права або початку процедури приватизації.
За таких обставин відсутні правові підстави для визнання за позивачами права на завершення приватизації земельних ділянок у порядку спадкування.

У зв`язку з наведеним, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторону, якій відмовлено у задоволенні позову. Судовий збір, сплачений позивачами, поверненню не підлягає.

Керуючись статтями 4, 5, 12, 13, 76, 77, 78, 81, 89, 141, 259, 263–265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 1216, 1217, 1218, 1225 Цивільного кодексу України, статтями 81, 125, 126, 131 Земельного кодексу України, Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», суд —
ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Романівської селищної ради Житомирського району Житомирської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Прутівський старостинський округ Романівської селищної ради про визнання права на завершення приватизації земельних ділянок у порядку спадкування — відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Житомирського апеляційного суду.

Суддя	Андрій ШАКАЛОВ