Ухвала
15 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 490/9555/24
провадження № 61-3993ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати 
Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Мартєва С. Ю., 
Фаловської І. М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача Карпенко С. О. від участі у розгляді справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання,
ВСТАНОВИВ:
26 березня 2026 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 2 червня 
2025 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 23 лютого 
2026 року, яка відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 березня 2026 року передана судді-доповідачеві Карпенко С. О., судді, які входять до складу колегії, Мартєв С. Ю. і Фаловська І. М.
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
13 квітня 2026 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду заяву про відвід судді-доповідача Карпенко С. О., яка обґрунтована тим, що зазначена суддя вже брала участь у розгляді справи № 489/5747/15-ц, яка стосувалась одних і тих же правовідносин та між тими ж сторонами, тому, на його думку, відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України не може розглядати 
справу № 490/9555/24. 
ОСОБА_1 зазначає, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Стрільчука В. А. 
(суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. відкрито провадження 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 1 лютого 2022 року у справі № 489/5747/15-ц 
(провадження № 61-2198ск22) за скаргою ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області 
Баришнікова А. Д. про відкриття виконавчого провадження.
Ця скарга обґрунтована тим, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 листопада 2015 року у справі № 489/5747/15-ц стягнено 
з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк (далі - ПАТ КБ) «Надра» у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором від 24 квітня 2008 року № 08/04/2008/840 К-1058 
у розмірі 57 748,96 доларів США, що еквівалентно 1 234 184,79 грн. На підставі цього рішення видано виконавчий лист від 11 березня 2016 року із строком пред`явлення його до виконання до 24 листопада 2016 року, який повернуто стягувачу 24 жовтня 2017 року у зв`язку з пропуском цього строку. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 липня 2021 року 
у справі № 489/5747/15-ц замінено стягувача ПАТ КБ «Надра» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» у виконавчих листах № 489/5747/15-ц. У задоволенні заяви ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про поновлення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа відносно боржника - ОСОБА_1 відмовлено, проте приватним виконавцем винесено постанову від 17 листопада 2021 року про відкриття виконавчого провадження 
№ НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа № 489/5747/15-ц, виданого 
11 березня 2016 року Ленінським районним судом м. Миколаєва. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., 
Карпенко С. О. від 29 листопада 2022 року у справі № 489/5747/15-ц відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передання справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, а його касаційну скаргу залишено без задоволення.
Зазначені обставини викликають у нього сумніви в неупередженості судді.
Колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення заяви про відвід 
з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу 
в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу (частина друга статті 36 ЦПК України).
Цивільним процесуальним законом визначені підстави відводу судді, одними 
з яких є інші обставини, що викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.
Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.
У частині четвертій статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) 
і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
ЄСПЛ зазначає, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». У випадку ж самовідводу сам суддя повинен бути переконаним, що є достатньо фактів, які свідчать про його безсторонність. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими» (рішення від 9 листопада 2006 року в справі «Білуха проти України» (Belukha v. Ukraine), заява № 33949/02).
Також ЄСПЛ зазначив, що наявність безсторонності для цілей пункту 1 
статті 6 Конвенції від 4 листопада 1950 року визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу. Щодо суб`єктивного критерію, то презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного.
Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Це означає, що під час з`ясування питання про те, чи існують законні підстави для побоювання щодо відсутності безсторонності у певного судді, позиція заявника має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути ці побоювання об`єктивно виправдані («справа Гаусшильдта» (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188)).
Крім цього, сумніви мають ґрунтуватися на фактичних обставинах, а не на припущеннях про можливий розвиток подій.
Згідно з частинами другою та третьою статті 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою 
статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.
Частиною восьмою статті 40 ЦПК України передбачено, що суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. 
Вказані ОСОБА_1 у заяві про відвід судді-доповідача Карпенко С. О. обставини не свідчать про існування передбачених пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України підстав для відводу.
Посилання на те, що суддя-доповідач Карпенко С. О. вже брала участь 
у розгляді справи № 489/5747/15-ц, яка стосувалась одних і тих же правовідносин та між тими ж сторонами, тому, на його думку, відповідно до пункту 5 
частини першої статті 36 ЦПК України, не може розглядати справу № 490/9555/24,ґрунтуються на припущеннях заявника, його власному тлумаченні цивільно-процесуальних норм і не є підставою для відводу. 
Крім того, з Єдиного державного реєстру судових рішень і з матеріалів касаційного провадження вбачається, що у справі № 490/9555/24 
ТОВ «Дніпрофінансгруп» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
в якому просило стягнути на його користь у солідарному порядку 
з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором від 24 квітня 2008 року 
№ 08/04/2008/840 К-1058 у загальному розмірі 8 349,08 доларів США.
Тоді як у справі № 489/5747/15-ц ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, 
у якій просив визнати незаконною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А. Д. про відкриття виконавчого провадження від 17 листопада 2021 року № НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа № 489/5747/15-ц, виданого 11 березня 2016 року Ленінським районним судом м. Миколаєва на підставі заочного рішення цього ж суду 
від 12 листопада 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором від 24 квітня 2008 року № 08/04/2008/840 К-1058 
у розмірі 57 748,96 доларів США, що еквівалентно 1 234 184,79 грн.
Зазначене спростовує доводи заявника щодо одних і тих же правовідносин та між тими ж сторонами, а також існування обставин для відводу судді-доповідача Карпенко С. О. відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України.
Відповідно до частини одинадцятої статті 40 ЦПК України за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.
Вивчивши матеріали касаційного провадження, суд дійшов висновку, що підстав для задоволення заяви про відвід немає, оскільки доводи заявника про наявність обставин, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності 
судді-доповідача Карпенко С. О. у розгляді справи, не знайшли свого підтвердження і не свідчать про існування обставин, передбачених пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України.
Ураховуючи необґрунтованість заявленого ОСОБА_1 відводу 
судді-доповідача Карпенко С. О., питання про відвід судді відповідно до частини третьої статті 40 ЦПК України підлягає передачі на розгляд іншому судді, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.
Керуючись статтями 36, 40 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Визнати необґрунтованою заяву ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача Карпенко С. О. від участі у розгляді справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. 
Заяву про відвід судді судді-доповідача Карпенко С. О. передати для вирішення зазначеного питання у порядку, передбаченому частиною першою 
статті 33 ЦПК України, іншому судді.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді С. О. Карпенко 
С. Ю. Мартєв 
І. М. Фаловська