Номер провадження: 22-ц/813/1078/26 
Справа № 505/2379/20
Головуючий у першій інстанції Івінський О. О.
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Кострицький В.В. (суддя - доповідач),
судді Назарова М.В., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря судового засідання Булацевської Я.В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
представник позивача – ОСОБА_2 
відповідачі - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Подільської міської ради Подільського району Одеської області
представник Подільської міської ради Подільського району Одеської області – Букалевська Катерина Ігорівна
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Кресюна Василя Андрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Подільського міськрайонного суду Одеської області від 12 серпня 2025 року, ухвалене у складі судді Івінського О.О., у приміщенні того ж суду,
у цивільний справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Подільської міської ради Подільського району Одеської області, про встановлення факту, що має юридичне значення,-
установив:
Короткий зміст позовних вимог.
ОСОБА_1 28 серпня 2020 року звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Подільської міської ради Подільського району Одеської області, та з урахуванням уточнених позовних вимог, просила встановити факт постійного проживання разом зі спадкодавцем (її братом) ОСОБА_7 , на час відкриття спадщини, тобто смерті останнього – ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Обґрунтовуючи свої вимоги тим, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її брат – ОСОБА_7 . Після його смерті відкрилась спадщина на 21/100 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На день своєї смерті ОСОБА_7 постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . В зв`язку з тим, що на день смерті брата ОСОБА_1 постійно проживала разом з ним в одному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , то фактично прийняла спадщину після його смерті, як спадкоємиця другої черги за законом. За життя, ОСОБА_7 заповіту не складав, інших спадкоємців, крім неї, після його смерті не має. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Подільського міськрайонного суду Одеської області від 12 серпня 2025 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Подільської міської ради Подільського району Одеської області, про встановлення факту, що має юридичне значення – відмовлено повністю.
В обґрунтування рішення суд першої інстанції зазначив, що заявником не представлено суду достатніх доказів, які б поза розумним сумнівом свідчили про факт постійного проживання заявника зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд приходить до висновку про безпідставність та недоведеність заявлених вимог, в зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Доводи апеляційної скарги.
Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу в якій просить суд рішення Подільського міськрайсуду Одеської області від 12.08.2025 скасувати у повному обсязі та постановити по справі нову постанову суду, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки при ухваленні рішення неповно з`ясував обставини справи, не дослідив належним чином наявні у матеріалах справи докази та допустив порушення норм матеріального і процесуального права.
Зокрема, судом не було встановлено та належним чином перевірено обставини спільного проживання позивачки зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що має істотне значення для правильного вирішення спору. 
Наявні у справі докази, у тому числі письмові документи, технічна документація та інші матеріали, свідчать про фактичне проживання позивачки разом із братом та користування спірним майном, однак суд не надав їм належної оцінки.
Крім того, суд безпідставно не дослідив висновок судової будівельно-технічної експертизи, яким підтверджено зміну складу нерухомого майна та збільшення частки спадкодавця до 21/100 частини домоволодіння. Ігнорування цього доказу призвело до неправильного визначення обсягу спадкового майна та, як наслідок, до ухвалення необґрунтованого рішення.
Суд також допустив істотні порушення норм процесуального права, оскільки не заслухав пояснення позивачки, не забезпечив допит свідків, які з`явилися до суду та могли підтвердити обставини спільного проживання, чим фактично обмежив право сторони на подання та дослідження доказів.
При ухваленні рішення суд неправильно застосував норми матеріального права, зокрема положення Цивільного кодексу України, що регулюють питання спадкування та визнання права власності та не врахував, що відповідно до закону спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. 
Також судом не застосовано правові висновки Верховного Суду щодо можливості захисту права власності шляхом його визнання у разі відсутності належних правовстановлюючих документів.
Висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову не відповідають фактичним обставинам справи та наявним доказам, є передчасними та необґрунтованими. Судом не дотримано вимог щодо законності та обґрунтованості судового рішення, оскільки воно не містить повного та всебічного аналізу доказів і обставин справи.
Також апеляційна скарга містить клопотання про допит свідків, в обґрунтування якого зазначено, що вказані свідки 12.08.2025 прибули до суду для допиту у якості свідків, однак вони не були допитані у якості свідків тому, що секретар судового засідання повідомила про те, що необхідності у їх допиті не має, бо по справі і так все ясно, а ОСОБА_1 необхідно написати Заяву про розгляд справи без її участі за наявними матеріалами у с праві.
ОСОБА_1 написала вказану заяву і свідки розійшлися.
Приймаючи до уваги те, що вказані свідки можуть засвідчити суду те, що ОСОБА_1 проживала в 5/100 частині житлового будинку свого брата - з 1980 року тому заявляю клопотання про їх допит у якості свідків в режимі відео конференції з Подільського районного суду Одеської області.
Щодо явки сторін.
Сторони належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання, однак до судового засідання не з`явились, клопотань про відкладення не подавали.
Представник позивача та Подільської міської ради Подільського району Одеської області просили справу розглядати без їх участі.
Позиція апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегією суддів встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 63 років в с. Миколаївка Котовського району Одеської області помер ОСОБА_7 про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по місту Котовську та Котовському району Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області складено відповідний актовий запис № 832 від 09 вересня 2014 року, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .
Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно, зокрема на: 5/100 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке належало померлому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Котовською державною нотаріальною конторою 09.08.1974 р. № 4168, що підтверджується Інформаційною довідкою про зареєстровані права власності на нерухоме майно за № 289 від 05.03.2020 виданою КП «Інвентаризатор».
На день своєї смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї № 368 від 31.01.2020, виданою Виконавчим комітетом Подільської міської ради.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з 21.06.2017 року, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи виданою Виконавчим комітетом Олексіївської сільської ради.
Згідно довідки Голови квартального комітету м. Подільська Одеської області за № 5 від 10.02.2020, ОСОБА_1 дійсно проживала без реєстрації разом з братом - ОСОБА_7 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , в одному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Також матеріали справи містять технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 .
Окрім цього, в матеріалах справи наявний висновок експерта №03-2023 від 17.04.2023, в якому зазначено, що з урахуванням змін у складі нерухомого майна по АДРЕСА_3 , що відбулись у період з 09.08.1974 року по 17.04.2023 року, частка майна, що належала ОСОБА_7 , збільшилась до 21/100 частини.
Відповідно до копії спадкової справи за № 101к/2020, до майна ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з заявою про прийняття спадщини зверталася ОСОБА_1 , інших заяв про прийняття або відмову від прийняття спадщини не надходило.
Згідно з листом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса за № 455к/02-14 від 23.07.2020, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з необхідністю встановити факт родинних відносин із спадкодавцем та надання оригіналів правовстановлюючих документів для підтвердження належності ОСОБА_7 21/100 частки домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.
Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.
Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.
Статтею 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.
Вищевказана правова позиція узгоджується із судовою практикою, а саме Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 205/2102/19-ц, де зазначено, що Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.
При розгляді цивільної справи, суд, керується положеннями статей 77-79 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування, не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
У відповідності до положень статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Керуючись положеннями статті 89 ЦПК України суд, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У заявлених вимогах ОСОБА_1 зазначала, що встановлення даного факту є необхідним для оформлення спадщини після смерті ОСОБА_7 , зокрема щодо частки у розмірі 21/100 частини домоволодіння. Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що на момент відкриття спадщини за спадкодавцем було зареєстровано право власності на 5/100 частини вказаного домоволодіння, що підтверджується правовстановлюючими документами.
Посилання апелянта на висновок будівельно-технічної експертизи від 2023 року не спростовують вказаних обставин, оскільки такий висновок складено після відкриття спадщини та сам по собі не є правовстановлюючим документом, а лише містить висновки спеціаліста щодо технічного стану та можливого перерозподілу часток, що не впливає на визначення складу спадкового майна на момент його відкриття.
Відповідно до довідки Голови квартального комітету м. Подільська Одеської області за № 5 від 10.02.2020, ОСОБА_1 дійсно проживала без реєстрації разом з братом - за адресою: АДРЕСА_1 до дня його смерті – ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд оцінює критично, так як не вказано період, з якого ОСОБА_1 проживала за даною адресою. Крім того, відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Миколаївка Котовського району Одеської області.
Вказана інформація не дає підстав рахувати, що заявниця ОСОБА_1 постійно проживала з спадкодавцем на час відкриття спадщини.
В пункті 45 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року (остаточне - 17 червня 2011 року), зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого королівства»), проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між особою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»).
Враховуючи викладене, а також приймаючи, що заявником не представлено суду достатніх доказів, які б поза розумним сумнівом свідчили про факт постійного проживання заявника зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд приходить до висновку про безпідставність та недоведеність заявлених вимог, в зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають.
Разом з тим, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, не дослідив наявні докази та дійшов помилкового висновку про відсутність факту постійного проживання позивачки разом зі спадкодавцем, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. 
Як убачається з матеріалів справи, єдиним письмовим доказом на підтвердження обставин спільного проживання позивачки зі спадкодавцем є довідка голови квартального комітету від 10.02.2020 № 5, яка носить загальний характер, не містить відомостей про конкретний період проживання позивачки за вказаною адресою, не підтверджена іншими належними та допустимими доказами, а тому обґрунтовано була оцінена судом першої інстанції критично.
Інші докази, на які посилається апелянт, зокрема акт про пломбування електролічильника, технічна документація, а також обставини користування майном, не є безумовними та достатніми доказами саме постійного проживання позивачки зі спадкодавцем на час відкриття спадщини у розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України. 
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що частина доказів, на які посилається апелянт, зокрема акт про пломбування електролічильника, не були подані до суду першої інстанції та не досліджувались ним під час розгляду справи. При цьому апелянтом не наведено жодних об`єктивних та поважних причин неможливості подання таких доказів до суду першої інстанції, як того вимагають положення ст. 367 ЦПК України. За таких обставин підстави для прийняття вказаних доказів судом апеляційної інстанції відсутні, а доводи апеляційної скарги в цій частині спрямовані фактично на доповнення доказової бази поза межами встановленого процесуального порядку.
Доводи апеляційної скарги щодо того, що суд першої інстанції не дослідив висновок судової будівельно-технічної експертизи, колегія суддів також відхиляє, оскільки зазначений висновок стосується виключно визначення частки нерухомого майна та не має правового значення для встановлення факту постійного проживання позивачки разом зі спадкодавцем, що є предметом доказування у даній справі. 
Таким чином, навіть у разі його дослідження, він не впливає на вирішення питання щодо прийняття спадщини. 
Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не допитав свідків, не заслухав пояснення позивачки та порушив її процесуальні права, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивачка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, чим фактично реалізувала своє процесуальне право на визначення способу участі у справі, а відтак відсутність її пояснень у судовому засіданні є наслідком її власної процесуальної поведінки.
Крім того, доказів на підтвердження викладених доводів у апеляційній скарзі щодо вказаних обставин стороною позивача не надано.
Окрім цього, заявлене в апеляційній скарзі клопотання про допит свідків підлягає відхиленню, оскільки відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України нові докази можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції лише у разі доведення неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що не залежали від сторони. 
В даному випадку апелянтом не наведено об`єктивних причин, які б перешкоджали допиту свідків у суді першої інстанції, а наведені доводи фактично зводяться до переоцінки процесуальної позиції сторони.
Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом норм матеріального права, зокрема положень статей 392, 1268, 1269 ЦК України, також є безпідставними, оскільки суд першої інстанції правильно визначив предмет доказування у справі та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність належних доказів, які б підтверджували факт постійного проживання позивачки зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що є необхідною умовою для визнання спадщини прийнятою. 
Самі по собі посилання апелянта на тривалі родинні відносини, користування майном або проживання у різні періоди часу не є достатніми для встановлення юридичного факту проживання саме на момент відкриття спадщини, що є ключовим у справах даної категорії.
Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.
З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
ухвалив :
Апеляційну скаргу адвоката Кресюна Василя Андрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Подільського міськрайонного суду Одеської області від 12 серпня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду. 

Головуючий суддя       В.В. Кострицький

Судді         М.В. Назарова

Ю.П. Лозко