Дата документу 06.04.2026	Справа № 554/15202/25	
 	Провадження № 1-кп/554/482/2026	

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«06» квітня 2026 року Шевченківський районний суд міста Полтави у складі: 
головуючого - судді ОСОБА_1 , 
за участі секретаря – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження №12025170420001245 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кобрин, Берестейської області, Білорусь, громадянки України, із середньою освітою, не заміжньої, не працюючої, без реєстрації місця проживання, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

1)25.09.2012 року Октябрським районним м. Полтави за ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 15 ч.2 ст.185, ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі;

2)27.08.2013 року Октябрським районним м. Полтави за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185 ч.1 ст. 70 КК України до 6 місяців арешту;

3)22.01.2014 року Октябрським районним м. Полтави за ч.2 ст.186, ч.4 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

4)23.09.2019 року Октябрським районним м. Полтави за ч.2 ст.185 КК України до 2 років обмеження волі, звільнена від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

5)10.06.2021 року Октябрським районним м. Полтави за ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі, звільнена від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік; 

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст. 186 КК України,

за участі прокурора – ОСОБА_4 , 
обвинуваченої – ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
І. ФОРМУЛЮВАННЯ ОБВИНУВАЧЕННЯ ВИЗНАНЕ СУДОМ ДОВЕДЕНИМ 
30 вересня 2025, близько 17 години 30 хвилин, ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщенні магазину «Andi» по вулиці Грушевського, 21 в м. Полтава, ліворуч від вхідних дверей вищевказаного магазину, на стійці з речами виявила костюм спортивний чоловічий чорного кольору марки «LUCKY TEX» та жилетку спортивну графітового кольору, після чого у неї виник злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, в цей же день, приблизно о 17 годині 30 хвилин, ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи відкрито, умисно, повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, шляхом зняття речей з стійки та покидаючи приміщення магазину, таким чином незаконно заволоділа костюмом чоловічим спортивним марки «LUCKY TEX», який належав потерпілій ОСОБА_5 . Після того, як потерпіла пішла за нею, остання викинула частину костюму (штани), іншу залишивши собі. Після чого, ОСОБА_3 з місця скоєння кримінального правопорушення зникла, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинила потерпілій ОСОБА_5 матеріального збитку на загальну суму 1099 грн.
ІІ. ПРАВОВА КВАЛІФІКАЦІЯ КРИМІНАЛЬНОГО ПРАВОПОРУШЕННЯ
Дії обвинуваченої ОСОБА_3 під час досудового розслідування кваліфіковані вірно за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.
ІІІ. ПОЗИЦІЯ ОБВИНУВАЧЕНОЇ
Обвинувачена ОСОБА_3 в судовому засіданні вину у пред`явленому обвинувачені визнала повністю, фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті повністю підтвердила, кваліфікацію кримінального правопорушення не оспорює. Суду пояснила, що 30 вересня 2025, близько 17 години, вона зайшла в магазин «Andi». На стійці з речами побачила чоловічий спортивний костюм чорного кольору. В приміщенні магазину знаходилась продавець. Вона взяла костюм, продавець побачила її і вже перед виходом з магазину сказала повернути речі. Вона відразу повернула штани, а кофту принесла через день. Дуже шкодує про вчинене, не знає про що тоді вона думала, щиро кається, просить суворо її не карати. 
ІV. ДОКАЗИ НА ПІДТВЕРДЖЕННЯ ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ОБСТАВИН
У зв`язку з тим, що обвинувачена ОСОБА_3 повністю визнала свою провину, щиросердно розкаялась у скоєному, не оспорює фактичні обставини кримінального правопорушення та його правову кваліфікацію, правильно розуміє зміст обставин кримінального провадження, немає сумнівів у добровільності та істинності її позиції, суд вважає недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, а тому, у відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України, суд обмежився тільки допитом обвинуваченої, а також дослідженням матеріалів, що характеризують обвинувачену. Інші докази по справі не досліджувались.
V. МОТИВИ ПРИЗНАЧЕННЯ ПОКАРАННЯ
Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. 
Так, обвинувачена ОСОБА_3 раніше судима, однак вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала повністю.
Також обвинувачена щиросердно розкаялась у скоєному, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення, повністю відшкодувала шкоду потерпілій, шляхом повернення викраденого майна, що визнається судом обставинами, які пом`якшують її покарання.
На обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра обвинувачена не перебуває.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої судом не встановлено.
Відповідно до ч.3 ст. 65 КК України підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються ст. 69 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом?якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м?якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. 
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 р., з відповідними змінами «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній — послатися на ч. 1 ст. 69 КК. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.
На підставі вищевикладеного, призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку скоєного нею діяння, його обставини та наслідки, особу винної, зокрема, що ОСОБА_3 хоча і є раніше судимою особою, проте вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала повністю, повністю усвідомила суспільно-небезпечний характер свого діяння та його наслідки, щиросердно розкаялась у скоєному, активно спряла розкриттю кримінального правопорушення, повністю відшкодовувала шкоду завдану потерпілій ОСОБА_5 , потерпіла претензій до обвинуваченої не має, просить покарання призначити на розсуду суду, що визнається судом обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої.
Також судом враховується відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої та той факт, що особі повинно бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Враховуючи всі вищи вкладені обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також думку прокурора, який просив призначити обвинуваченій покарання із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України, суд вважає можливим, в даному випадку, призначити покарання обвинуваченій ОСОБА_3 із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України.
Щодо призначення покарання у виді реального позбавлення волі, на чому в судових дебатах наполягав прокурор, оскільки обвинувачена, будучи раніше судимою особою, вчинила тяжке кримінальне правопорушення в умовах воєнного стану, судом не невілюються, проте, суд вважає за необхідне також врахувати, що шкода, яка була завдана вчиненням кримінального правопорушення, передбаченим ч.4 ст. 186 КК України, в сумі 1099 грн., є незначною, вчинення вказаного кримінального правопорушення розпочалось із таємних дій обвинуваченої, спрямованих на викрадення чужого майна, вартість якого не перевищує порогу для кримінальної відповідальності, тобто дії обвинуваченої розпочались як адміністративне правопорушення, проте лише через виявлення її продавцем магазину, дії обвинуваченої набули відкритого, але не насильницького характеру, при цьому, частину майна обвинувачена добровільно повернула відразу, а іншу частину – кофту, яку вдягнула через прохолодну погоду, - наступного дня. Крім того, сама поведінка обвинуваченої в судовому засіданні свідчить про виключно позитивну посткримінальну поведінку, оскільки остання попросила вибачення, осудила свою поведінки, висловила щирий жаль з приводу скоєного, тобто, дійсно відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, бажання залагодити провину, що підтверджується конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації, що знайшло своє відображення як у матеріалах кримінального провадження, так і під час судового розгляду.
Тому, хоча формально дії обвинуваченої підпадають під ознаки ч. 4 ст. 186 КК України через санкцію, встановлену для умов воєнного стану, в даному випадку суд вважає за необхідне керуватися принципом справедливості, який є вищим за букву закону (згідно з доктриною ОСОБА_6 ), оскільки покарання у виді реального позбавлення волі за грабіж, де сума збитку є незначною, а шкода повністю відшкодована, є нестерпно несправедливим і таке покарання очевидно не відповідає тяжкості діяння та особистості обвинуваченої, яка повністю визнала свою провину, щиро розкаялася у скоєному, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення та повністю відшкодувала завдану шкоду відразу після вчинення злочину. 
Отже, в даному випадку застосування реальної міри покарання (враховуючи малозначність матеріального аспекту, визнання провини, щире каяття, активне сприяння досудовому розслідуванню та повне відшкодування збитків), є очевидно неспівмірним з наслідками діяння та суперечить самій меті покарання.
Враховуючи, що позитивне право (кримінальний закон) у частині безальтернативного суворого покарання за дрібне правопорушення під час війни вступає в гострий конфлікт із принципом гуманізму, суд, керуючись ст. 8 Конституції України (верховенство права), вважає за можливе застосувати до обвинуваченої ст. 75 КК України.
За глибоким переконанням суду саме така міра покарання буде законною, обґрунтованою, справедливою, пропорційною і співрозмірною із ступенем тяжкості, характером, обставинами та наслідками вчиненого кримінального правопорушення, відповідати особі обвинуваченої та меті покарання, а також буде розумним балансом між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав і свобод особи. 
VІ. МОТИВИ ІНШИХ РІШЕНЬ СУДУ
Під час досудового розслідування до обвинуваченої було застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, строк дії якого сплив. Підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.
Процесуальні витрати відсутні. 
Питання відносно речових доказів слід вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 349, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст. 186 КК України.

Призначити ОСОБА_3 покарання за ч.4 ст. 186 КК України, із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України, у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити  ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі, якщо вона протягом 3 /трьох/ років не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї судом обов`язки. 

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов?язки:
1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 76 КК України додатково покласти ОСОБА_3 наступні обов`язки:
1)не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази по кримінальному провадженні, а саме:
- кофту спортивну чорну, яка знаходиться в поліетиленовому пакеті, яка, відповідно до зберігальної розписки, передана на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_5 – повернути законному володільцю ОСОБА_5 . 

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 /тридцяти/ днів з моменту його проголошення.

Обмеження щодо оскарження вироку, визначені в ч.3 ст. 349 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається прокурору, обвинуваченому та потерпілій.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні. 

Суддя Шевченківського районного суду 
міста Полтави: ОСОБА_7