ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року

м. Київ

cправа № 922/3061/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Берднік І. С. - головуючого, Зуєва В. А., Міщенка І. С.,
секретар судового засідання - Корнієнко О. В., 
за участю представників:
Харківської міської ради - Бенденжука Л. О.,
Товариства з обмеженою 
відповідальністю «Пригородна нерухомість» - Хоменка Є. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пригородна нерухомість»
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 (у складі колегії суддів: Плахов О. В. (головуючий), Гребенюк Н. В., Тихий П. В.)
та рішення Господарського суду Харківської області від 02.12.2025 (суддя Сальнікова Г. І.)
у справі № 922/3061/25
за позовом Харківської міської ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пригородна нерухомість»
про стягнення 3 166 389,66 грн,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2025 року Харківська міська рада звернулась до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пригородна нерухомість» (далі - ТОВ «Пригородна нерухомість») про стягнення заборгованості зі сплати орендної плати у розмірі 3 166 389,66 грн за користування земельною ділянкою, розташованою по вул. Диканівській, 50 у м. Харкові (кадастровий номер 6310138800:05:050:0052), відповідно до договору оренди землі від 11.06.2012, зареєстрованого 22.06.2012 за № 631010004000720.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем умов договору оренди землі від 11.06.2012 щодо своєчасної та повної сплати орендних платежів за користування земельною ділянкою за період з 01.01.2020 по 28.02.2022.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 02.12.2025, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 позов задоволено; стягнуто з ТОВ «Пригородна нерухомість» на користь Харківської міської ради заборгованість зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою, розташованою по вул. Диканівській, 50 у м. Харкові (кадастровий номер 6310138800:05:050:0052), відповідно до договору оренди землі від 11.06.2012, зареєстрованого 22.06.2012 за № 631010004000720 у розмірі 3 166 389,66 грн за період з 01.01.2020 по 28.02.2022. Здійснено розподіл судового збору.
Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, у березні 2026 року ТОВ «Пригородна нерухомість» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, порушення норм процесуального права та наявність випадків, передбачених пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), просить постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 та рішення Господарського суду Харківської області від 02.12.2025 скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.03.2026 у справі № 922/3061/25 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ «Пригородна нерухомість» на постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 та рішення Господарського суду Харківської області від 02.12.2025 з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 ГПК України; зупинено виконання рішення Господарського суду Харківської області від 02.12.2025 у справі № 922/3061/25 до закінчення його перегляду в касаційному порядку; касаційну скаргу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 08.04.2026.
Харківська міська рада у відзиві на касаційну скаргу посилається на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.
Судами попередніх інстанцій установлено, що 11.06.2012 між Харківською міською радою (орендодавець) та ТОВ «Пригородна нерухомість» (орендар) укладено договір оренди землі, зареєстрований в Управлінні Держкомзему у місті Харків в Державному реєстрі земель 22.06.2012 за № 631010004000720, відповідно до умов якого орендодавець на підставі рішення 29 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 24.12.2008 № 356/08 «Про припинення та надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд»; рішення 31 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 25.02.2009 № 20/09 «Про внесення змін до рішень сесій Харківської міської ради»; рішення 14 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 22.02.2012 № 625/12 «Про надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, несільськогосподарського призначення - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, яка знаходиться за адресою: вул. Диканівська, 50, м. Харків (пункт 1). 
Згідно з пунктом 2 договору в оренду передається земельна ділянка (кадастровий номер 6310138800:05:050:0052) загальною площею 1,5910 га у тому числі: під забудовою 0,0125 га, інших угідь 1,5785 га. 
На земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна - нежитлові будівлі літ. «АЕ-2», літ. «АД-1», а також інші об`єкти інфраструктури - споруди, залізнична колія (пункт 3 договору). 
Відповідно до пункту 5 договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки згідно з витягом від 10.02.2009 № 22/09 становить: 6 674 988,0 грн, а з урахуванням коефіцієнту індексації за 2009 рік становить: 7 068 812,0 грн. При змінах в нормативній грошовій оцінці земель за рішенням міської ради орендар за свій рахунок виконує розрахунок оновленої грошової оцінки земельної ділянки і направляє один екземпляр відповідному органу державної податкової служби за місцем знаходження земельної ділянки. 
У пункті 8 договору передбачено, що договір укладено строком до 01.02.2027 року. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити орендодавцю про намір продовжити його дію листом-повідомленням. 
Орендна плата за земельну ділянку вноситься орендарем щомісячно у грошовій формі на рахунок Державного казначейства у Харківській області. Інформація щодо реквізитів отримується у відповідному органі державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки. Розмір орендної плати за земельну ділянку на рік згідно з розрахунком від 02.04.2012 № 278/12 становить 3% від нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки і складає 212 064,37 грн. Розмір орендної плати за земельну ділянку в місяць становить 17 672,03 грн (пункт 9 договору).
Відповідно до пункту 10 договору орендар самостійно здійснює обчислення орендної плати за землю з урахуванням індексації нормативної грошової оцінки, визначеної законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами.
Орендна плата за земельну ділянку сплачується рівними частками щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця або в строки визначені чинним законодавством (пункт 11 договору). 
За умовами пункту 13 договору розмір орендної плати переглядається у разі: а) зміни умов господарювання, передбачених договором; б) зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; в) зміни нормативної грошової оцінки; г) внаслідок інфляції - щорічно; д) погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; е) в інших випадках, передбачених законом. 
Земельна ділянка передається в оренду для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель та під`їзної колії (пункт 15 договору). 
Цільове призначення земельної ділянки - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення (пункт 16 договору). 
Відповідно до пункту 18 договору передача земельної ділянки в оренду здійснюється з розробленням проекту її відведення. Підставою розроблення проекту відведення земельної ділянки є: рішення 25 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 10.09.2008 № 234/08 «Про надання згоди на розробку проектів відведення земельних ділянок юридичним та фізичним особам для експлуатації та обслуговування будівель і споруд». Організація розроблення проекту відведення земельної ділянки і витрат, пов`язані з цим, покладаються на орендаря. 
Пунктом 20 договору передбачено, що передача земельної ділянки орендарю здійснюється протягом п`яти робочих днів після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі. 
За приписами пункту 28 договору орендодавець має право вимагати, зокрема, своєчасного внесення орендної плати. 
Згідно з пунктом 31 договору орендар зобов`язаний, зокрема, сплачувати орендну плату в строки та розмірах, встановлених цим договором. 
25.06.2012 за актом приймання-передачі земельної ділянки № 323/12 орендарю передано земельну ділянку в оренду строком до 01.02.2027 площею 1,5910 га для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель та під`їзної колії згідно з договором оренди землі від 22.06.2012 № 631010004000720.
27.02.2019 Харківська міська рада рішенням № 1474/19 «Про затвердження Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2018» на підставі Земельного кодексу України, Податкового кодексу України, Закону України «Про оцінку земель», Закону України «Про оренду земель», постанови Кабінету Міністрів України від 23.03.1995 № 213 «Про Методику нормативної грошової оцінки земель населених пунктів», наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 № 489 «Про затвердження Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів», рішення 16 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 08.11.2017 № 806/17 «Про заходи щодо розроблення Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2018», керуючись статтею 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», затвердила Технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2018 (пункт 1); встановила, що це рішення вводиться в дію з моменту оприлюднення в установленому порядку, а нормативна грошова оцінка земель міста Харкова станом на 01.01.2018 застосовується з 01.01.2020 (пункт 2).
За інформацією з витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 15.09.2020 № 4142/176-20 земельна ділянка з кадастровим номером 6310138800:05:050:0052 розташована по вул. Диканівській, 50 у м. Харкові; категорія земель: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; цільове призначення земельної ділянки - у відомостях Державного земельного кадастру відсутній код Кваліфікації видів цільового призначення земель; площа земельної ділянки - 15910 кв. м; середня (базова) вартість земель населеного пункту - 639,78 грн/кв. м; номер економіко-планувальної зони - 8822; коефіцієнт Км2 - 1,7; локальні коефіцієнти на місцезнаходження земельної ділянки: місцезнаходження земельної ділянки в зоні магістралей підвищеного містоформувального значення - 1,20, місцезнаходження земельної ділянки у зоні пішохідної доступності швидкісного міського та зовнішнього пасажирського транспорту - 1,15, місцезнаходження земельної ділянки у зоні пішохідної доступності до національних природних, регіональних ландшафтних, зоологічних та дендрологічних парків, парків та пам`яток садово-паркового мистецтва, ботанічних садів, заказників, заповідних урочищ, біосферних та природних заповідників, пам`яток природи, курортів, парків, лісопарків, лісів, зелених зон, пляжів - 1,15, земельна ділянка не забезпечена централізованим водовідведенням - 0,95, земельна ділянка не забезпечена централізованим теплопостачанням - 0,95, місцезнаходження земельної ділянки на ґрунтах з несучою спроможністю менше 1,0 кг/см кв. при потужності понад два метри - 0,95, місцезнаходження земельної ділянки у зоні залягання ґрунтових вод менше 3 м - 0,95, місцезнаходження земельної ділянки у санітарно-захисній зоні - 0,96; сукупний коефіцієнт Км3 - 1,24; коефіцієнт Кф - 3,00; коефіцієнт нормативної грошової оцінки К(і) - 1,000; нормативна грошова оцінка земельної ділянки - 64 372 634,00 грн.
Згідно з інформацією, наведеною у листі Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 15.08.2025 № 7540/5/20-40-04-07-12, ТОВ «Пригородна нерухомість» обліковується платником орендної плати за земельну ділянку з кадастровим номером 6310138800:05:050:0052 загальною площею 1,5910 га. За даними податкових декларацій з плати за землю, ТОВ «Пригородна нерухомість» задекларовано до сплати за земельну ділянку площею 1,5910 га за 11 місяців 2020 року - 388 093,27 грн, за 2021 рік - 423 374,48 грн, за січень-лютий 2022 року - 77 618,66 грн орендної плати.
Порушення ТОВ «Пригородна нерухомість» умов договору щодо своєчасної та повної сплати орендних платежів за користування земельною ділянкою у період з 01.01.2020 по 28.02.2022, стало підставою для звернення Харківської міської ради до суду з позовом про стягнення заборгованості зі сплаті орендної плати у розмірі 3 166 389,66 грн.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, ураховуючи положення законодавства, дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам, встановив порушення відповідачем зобов`язань зі сплати орендної плати у належному розмірі за користування земельною ділянкою за договором оренди землі, перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості за спірний період, дійшов висновку про його правильність та обґрунтованість, а тому задовольнив позовні вимоги та відповідно стягнув з відповідача заборгованість у заявленому позивачем розмірі. 
ТОВ «Пригородна нерухомість», у поданій касаційній скарзі, на обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, послалось на неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 30.06.2022 у справі № 927/774/20 щодо застосування стандартів доказування та принципу змагальності сторін; у постановах Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 908/2846/19, від 27.05.2021 у справі № 910/702/17, від 17.11.2021 у справі № 910/2605/20 щодо застосування критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 ГПК України. 
Крім того, ТОВ «Пригородна нерухомість» підставою касаційного оскарження судових рішень у справі, що розглядається, також зазначає пункт 4 частини 2 статті 287 ГПК України з огляду на наявність випадку, передбаченого пунктом 1 частини 3 статті 310 цього Кодексу, а саме, суд не дослідив зібрані у справі докази.
Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Верховний Суд, переглянувши постанову суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог касаційної скарги, виходить із такого.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина 2 статті 509 ЦК України).
Частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону (стаття 206 Земельного кодексу України (далі - ЗК України)).
Частиною 1 статті 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Відповідно до статті 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Стаття 13 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до частин 1, 2 статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України (далі - ПК України)).
У частині 3 статті 22 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що розрахунки щодо орендної плати за земельні ділянки, що перебувають у державній і комунальній власності, здійснюються виключно у грошовій формі.
Згідно з частиною 1 статті 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані, зокрема, своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.
Положеннями пункту 287.1 статті 287 ПК України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 ПК України).
Для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок (пункт 289.1 статті 289 ПК України).
Як встановлено судами попередніх інстанцій, 11.06.2012 між Харківською міською радою (орендодавець) та ТОВ «Пригородна нерухомість» (надалі - орендар) було укладено договір оренди землі, зареєстрований 22.06.2012 за № 631010004000720 (надалі - договір т.1 а.с.19-21), відповідно до умов пункту 9 розмір орендної плати за земельну ділянку на рік згідно з розрахунком від 02.04.2012 № 278/12 становить 3% від нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки і складає 212 064,37 грн. Розмір орендної плати за земельну ділянку в місяць становить 17 672,03 грн.
Пунктом 5 договору передбачено, що при змінах в нормативній грошовій оцінці земель за рішенням міської ради орендар за свій рахунок виконує розрахунок оновленої грошової оцінки земельної ділянки і направляє один екземпляр відповідному органу державної податкової служби за місцем знаходження земельної ділянки
За умовами пункту 10 договору орендар самостійно здійснює обчислення орендної плати за землю з урахуванням індексації нормативної грошової оцінки, визначеної законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами. 
Отже, базою для визначення розміру орендної плати за землі державної та комунальної власності є нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Порядок проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок встановлено Законом України «Про оцінку земель».
Відповідно до частини 5 статті 5 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується, зокрема, для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.
Статтею 13 Закону України «Про оцінку земель» встановлено випадки обов`язкового проведення грошової оцінки земельних ділянок. Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 13 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі, зокрема, визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.
Згідно із частиною 1 статті 15 Закону України «Про оцінку земель» підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.
За змістом статті 18 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться: розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років; розташованих за межами населених пунктів земельних ділянок сільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років, а несільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 7-10 років. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України «Про землеустрій».
За результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація (частина 1 статті 20 Закону України «Про оцінку землі»).
Статтею 21 Закону України «Про оцінку земель» встановлено, що технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель, нормативної грошової оцінки земельних ділянок, а також звіти з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу підлягають державній експертизі відповідно до закону.
Порядок затвердження технічної документації з оцінки земель визначений статтею 23 Закону України «Про оцінку земель», частиною 1 якої передбачено, що технічна документація з бонітування ґрунтів та нормативної грошової оцінки земельних ділянок затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Протягом місяця з дня надходження технічної документації з бонітування ґрунтів, нормативної грошової оцінки відповідна сільська, селищна, міська рада розглядає та приймає рішення про затвердження або відмову в затвердженні такої технічної документації. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру. Рішення рад, зазначених у цій статті, щодо технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок набирають чинності у строки, встановлені відповідно до пункту 271.2 статті 271 ПК України.
Пунктом 271.2 статті 271 ПК України встановлено, що рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Положеннями пункту 289.1 статті 289 ПК України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.
Отже, нормативна грошова оцінка земель встановлюється шляхом затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, яка здійснюється відповідною сільською, селищною, міською радою. Зазначене імперативне регулювання унеможливлює встановлення нормативної грошової оцінки земельних ділянок договором, зокрема, договором між органом місцевого самоврядування і орендарем.
Водночас обов`язковість врахування нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної та комунальної власності під час визначення розміру орендної плати встановлена законом (абзац другий частини першої статті 13 Закону України «Про оцінку земель»). Отже, у разі зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної та комунальної власності змінюється також розмір орендної плати. Зазначене відповідає положенням частини другої статті 632 ЦК України, відповідно до якої зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.
Таким чином, з моменту початку застосування відповідно до пункту 271.2 статті 271 ПК України нового розміру нормативної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності автоматично змінюються і права та обов`язки сторін договору оренди в частині розміру орендної плати, якщо він визначений у відсотковому співвідношенні до нормативної грошової оцінки.
У таких правовідносинах відсутній обов`язок сторін вносити зміни до договору оренди шляхом укладення додаткової угоди, оскільки обов`язок сплачувати орендну плату відповідно до зміненої нормативної грошової оцінки земельної ділянки виникає в орендаря з моменту початку застосування такої нормативної грошової оцінки.
Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 914/2848/22.
За висновком Великої Палати Верховного Суд, викладеним у постанові від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20, як положення ПК України, так і законодавство про оцінку земель визнають належними доказами на обґрунтування оцінки землі довідку, витяг з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, яка є об`єктом плати за землю, та технічну документацію на земельну ділянку, виготовлену компетентним органом. 
Судами попередніх інстанцій установлено, що рішенням Харківської міської ради від 27.02.2019 № 1474/19 «Про затвердження Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2018» затверджено Технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2018; встановлено, що це рішення вводиться в дію з моменту оприлюднення в установленому порядку, а нормативна грошова оцінка земель міста Харкова станом на 01.01.2018 застосовується з 01.01.2020.
Отже, з 01.01.2020 у відповідача виник обов`язок сплачувати орендну плату відповідно до зміненої нормативної грошової оцінки земельної ділянки (з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства).
Як встановлено судами попередніх інстанцій, нормативна грошова оцінка земельної ділянки (з урахуванням коефіцієнту індексації) з кадастровим номером 6310138800:05:050:0052 загальною площею 1,5910 га по вул. Диканівській, 50 у м. Харкові у 2020-2021 роках становила 64 372 634,00 грн, а у 2022 році - 70 809 897,40 грн.
При цьому судами попередніх інстанцій установлено, що згідно з листом Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 15.08.2025 № 7540/5/20-40-04-07-12 ТОВ «Пригородна нерухомість» задекларовано до сплати за земельну ділянку площею 1,5910 га за 11 місяців 2020 року - 388 093,27 грн, за 2021 рік - 423 374,48 грн, за січень-лютий 2022 року - 77 618,66 грн орендної плати.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості зі сплати орендної плати, суди попередніх інстанцій, ураховуючи розміри нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки у спірний період, сплачену відповідачем орендну плату за 11 місяців 2020 року, 2021 рік, та за січень-лютий 2022 року, а також положення пункту 52-4 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, встановили його правильність та обґрунтованість, а тому дійшли правомірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та відповідно про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з орендної плати у розмірі 3 166 389,66 грн за період з 01.01.2020 по 28.02.2022.
Доводи скаржника щодо невідповідності значення коефіцієнта, який характеризує функціональне використання земельної ділянки, застосованого при визначенні нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, значенню коефіцієнта, передбаченого законодавством щодо земельних ділянок з цільовим призначенням орендованої земельної ділянки, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки відповідно до пункту 2 приміток до Додатку 1 до Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 № 489, у разі якщо у відомостях Державного земельного кадастру відсутній код Класифікації видів цільового призначення земель для земельної ділянки, коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), застосовується із значенням 3,0. Отже, визначення Кф знаходиться у прямій залежності від коду Класифікації видів цільового призначення земель, відомості про який містяться у Державному земельному кадастрі. При цьому, як вбачається з витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 15.09.2020 № 4142/176-20 та встановлено судами попередніх інстанцій, у відомостях Державного земельного кадастру відсутній код Кваліфікації видів цільового призначення земель.
Також не ґрунтуються на вимогах закону і доводи скаржника про те, що саме на власника земельної ділянки законом покладено обов`язок щодо актуалізації інформації про земельну ділянку, яка міститься у Державному земельному кадастрі, оскільки в силу приписів статті 26 Закону України «Про Державний земельний кадастр» як власнику земельної ділянки, так і землекористувачу надано право на внесення змін до Державного земельного кадастру.
Разом з цим, суд касаційної інстанції зауважує, що судами попередніх інстанцій у справі, що розглядається, не встановлено обставин звернення як власника земельної ділянки (позивача), так і землекористувача (відповідача) до відповідного центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин щодо внесення змін до відомостей Державного земельного кадастру про земельну ділянку.
За таких обставин суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.
Однією з підстав касаційного оскарження судових рішень відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Зі змісту зазначеної норми права випливає, що оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, може мати місце за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
Отже, для касаційного перегляду судових рішень з підстави, передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається. Тобто застосування правового висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду, залежить від тих фактичних обставин, які будуть встановлені судом у кожній конкретній справі за результатом оцінки поданих сторонами доказів. При цьому встановлені судом фактичні обставини у кожній справі можуть бути різними.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 зазначено, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
ТОВ «Пригородна нерухомість», обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження судових рішень, передбачену пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, посилається на неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 30.06.2022 у справі № 927/774/20 щодо застосування стандартів доказування та принципу змагальності сторін; у постановах Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 908/2846/19, від 27.05.2021 у справі № 910/702/17, від 17.11.2021 у справі № 910/2605/20 щодо застосування критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 ГПК України. 
Разом з тим, зміст оскаржуваних судових рішень у справі, що розглядається, не свідчить про їх невідповідність правовим висновкам, викладеним у наведених вище постановах, на які посилається скаржник у касаційній скарзі. Оцінка доказів у наведених справах здійснена судом з урахуванням обставин кожної справи та сукупності наданих сторонами доказів. При цьому, судом касаційної інстанції під час касаційного перегляду не встановлено порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права щодо оцінки доказів, застосування принципу змагальності сторін та стандартів доказування.
Зважаючи на викладене, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження.
Також підставою касаційного оскарження судових рішень у справі, що розглядається, ТОВ «Пригородна нерухомість» зазначає пункт 4 частини 2 статті 287 ГПК України.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судового рішення, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 ГПК України.
Так, на обґрунтовування підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України, ТОВ «Пригородна нерухомість» посилається на те, що суди попередніх інстанцій не дослідили докази (пункт 1 частини 3 статті 310 ГПК України).
Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 цього кодексу.
За таких обставин недостатніми є доводи скаржника про неповне дослідження судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів за умови непідтвердження підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України. 
Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження.
Верховний Суд також зазначає, що інші доводи ТОВ «Пригородна нерухомість», викладені у касаційній скарзі, фактично спрямовані на спонукання Суду до переоцінки вже оцінених судами попередніх інстанцій доказів та встановлення нових обставин справи, що відповідно до статті 300 ГПК України, виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
Наведене в сукупності виключає можливість задоволення касаційної скарги.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги, має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Ураховуючи наведене, суд касаційної інстанції, розглянувши касаційну скаргу ТОВ «Пригородна нерухомість» в межах її доводів та вимог, дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції - без змін.
Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317, 332 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пригородна нерухомість» залишити без задоволення.
2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 та рішення Господарського суду Харківської області від 02.12.2025 у справі № 922/3061/25 залишити без змін.
3. Поновити виконання рішення Господарського суду Харківської області від 02.12.2025 у справі № 922/3061/25.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя І. С. Берднік
Судді: В. А. Зуєв
І. С. Міщенко