ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/21/26;	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/5955/22 Категорія: 301030000	Пироженко С. А. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О.  М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Василенко Л.І., Карпенко О.В.,
за участю секретаря Костенко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Мельніченко Анастасії Миколаївни на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення частки в натурі в домоволодінні та на земельній ділянці, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом. 
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є спадкоємицею (донькою) ОСОБА_3 . Спадкове майно складається з 51/100 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 . Дане право було зареєстроване, після його прийняття, що підтверджується витягом з реєстру прав власності.
Інша частина домоволодіння належить ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (брат та племінниця).
Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради № 1201 від 24 серпня 1957 року було виділено ОСОБА_5 земельну ділянку загальною площею 600 кв.м.
28 вересня 1992 року між колишніми співвласниками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і ОСОБА_6 виник спір з приводу користування належним їм будинком та земельною ділянкою.
Відповідно до постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 вересня 1992 року між співвласниками було вирішено спір та встановлено порядок користування будинковолодіння, а також земельною ділянкою. Земельна ділянка ОСОБА_3 виділено 490 кв.м., а ОСОБА_4 та ОСОБА_6 виділено 471 кв.м.
Після встановлення порядку користування у спадкодавця виникла необхідність у добудові та переплануванні в його частині будинковолодіння для більш раціонального використання площі земельної ділянки та будинку.
Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 26 травня 1993 року № 155 ОСОБА_3 було дозволено добудову розміром 4.0x10.0 м в двоповерховому виконанні, для розміщення двох житлових кімнат, кухні, ванни - санвузла, обладнання в цокольному поверсі гаража і підвалу, яка у Витягу позначена літ А-ІІ, і є особистою власністю, на яку не розповсюджується режим спільної власності співвласників домоволодіння, так як дане рішення приймалось органом місцевого самоврядування зі згоди співвласника, що фактично і було виконано замовником.
Але, навіть з ухваленням рішення з приводу встановлення порядку користування земельною ділянкою та нерухомим майном, спори між сторонами не припинились.
Постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 25 квітня 2008 року було відмовлено в порушенні кримінальної справи за фактом сварки ОСОБА_7 (матері позивачки) та ОСОБА_2 (племінниці), яка було спровокована неприязними відносинами, які пов`язані з спірними питаннями з приводу користування земельною ділянкою та нерухомим майном.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 вересня 2011 року зобов`язано ОСОБА_4 та ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_3 майном та земельною ділянкою загального користування, розташованій по АДРЕСА_1 . В судовому рішенні було встановлено факт незаконного встановлення паркану відповідачами та ненадання можливості позивачу доступу до землі спільного користування. Згідно з висновком експертизи, яка була проведена під час розгляду справи, визначено, що по фактичному користуванню іде самозахват зі сторони відповідачів земельної ділянки, що, в свою чергу, порушує права співвласника. Це було зафіксовано в судовому рішенні і даний факт слугував підставою для винесення рішення про знесення паркану.
Однак, навіть маючи судове рішення про припинення вчинення правопорушення, відповідачі не припинили противоправні діяння стосовно спільного використання земельної ділянки та нерухомого майна.
Так, ОСОБА_3 , 16 січня 2013 року, звертався до Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області з заявою з приводу неправомірних дій співвласників щодо спільного користування майном. Тобто з моменту ухвалення як одного так і другого судового рішення - відповідачі свавільно продовжують порушувати права співвласника на користування, володіння і розпорядження своїм майном, яке належить йому на праві приватної власності.
З 2018 року у даному будинковолодінні, після смерті ОСОБА_3 , залишилися проживати позивач та її мати. Але їхнє життя так і залишилось нестерпним, так як з боку ОСОБА_2 так і не припинились протиправні дії по порушенню прав співвласника домоволодіння.
У 2012 році також було замовлено обміри земельної ділянки по АДРЕСА_1 та виявлено, що площа земельної ділянки ОСОБА_3 значно менша, аніж було встановлено в судовому рішенні 1992 року, а саме замість 490 кв.м. мав у користуванні 470 кв.м.
На сьогоднішній день доступу до спільної земельної ділянки позивач та її мати не мають, там стоїть паркан відповідачів, пройти по земельній ділянці вони не мають змоги, адже там ходять п`ять собак відповідачки. На земельній ділянці страшний безлад, сміття, сморід, вона продовжує поводити себе агресивно, свариться, навіть б`є матір позивачки.
ОСОБА_1 у позовній заяві зазначає, що на сьогоднішній день ані рішення суду 1992 року, ані рішення суду 2011 року не виконане, що створює співвласнику проблеми в реалізації свого права, а тому необхідно відійти від спільної власності та від спільного користування земельною ділянкою.
Незаконно встановлений паркан не дає позивачу доступу до стіни та вікон свого будинку, вона не має змоги обслуговувати свою власність, хоча таке право має, а коли намагається, то відповідачка виливає на стіну будинку позивачки бруд та помиї.
Позивач вважає, що, при виділенні частки як у майні та і в земельній ділянці, необхідно відійти від спільного користування майном.
Вказала, що для проведення розподілу між сторонами за її зверненням експертом ТОВ «Контакт-Сервіс» розроблено 4 варіанти розподілу земельної ділянки. Самий найсприйнятливіший для неї це Варіант № 4, де сторони максимально відходять від спільного користування, відновлюється право позивачки стосовно виділеної згідно Рішення виконкому ЧМР 600 кв.м.
З внутрішньою перебудовою у позивача також змінилися і площі, і назви кімнат, тому той розподіл, який був затверджений в 1992 році, він фактично таким і залишився, по внутрішнім кімнатам на першому поверсі, а другий поверх - тільки побудований у позивачки, на виданий дозвіл спадкодавцю, а тому є її власністю, що підлягає виділу в натурі, але назви кімнат та площі змінились, тому при розробці варіантів виділу частки в натурі дане повинно також враховуватись.
Фактично у її користуванні на даний час знаходиться: І поверх - житлова кімната 1-3 (площею 21.8 кв.м.), коридор 1-1 (площею 1,7 кв.м.), передпокій 1-2 (площею 11,0 кв.м.), кладова 1-4 (площею 1,0 кв.м.), котельня 1-5 (площею 3,0 кв.м.), гараж ІІ (площею 13,9 кв.м.), згідно розподілу за судовим Рішенням, між співвласниками.
II-поверх: вітальня 1-6 (площею 16,2 кв.м.), санвузол 1-7 (площею 4,3 кв.м.), кухня 1-8 (площею 9,6 кв.м.), коридор 1-9 (площею 5,6 кв.м.). житлова кімната 1-11 (площею 12. кв.м.), житлова кімната 1-10 (площею 11.6 кв.м.), згідно рішення про надання дозволу на будівництво, та зареєстрованому праву власності; та відповідними надвірними спорудами: погріб літ. «Б», вбиральня літ. «Г», огорожа № 1-5,1 - водоколонка.
Приміщень в спільному користуванні у позивача з відповідачем немає, облаштовані окремі входи.
Керуючись такими доводами позивач просила суд поділити в натурі житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , передавши позивачу ОСОБА_1 51/100 частку домоволодіння та відповідачу ОСОБА_2 49/100 частку домоволодіння та визнати за ними відповідно право приватної власності на відокремлені частки житлового будинку та господарських споруд згідно висновку, що буде визначений сторонами або судом; встановити порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 та виділити сторонам у власність частки відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи, що буде визначений сторонами або судом. Припинити право спільної часткової власності між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в домоволодінні по АДРЕСА_1 .
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 серпня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Ухвалюючи рішення, суд виснував про те, що спір між співвласники домоволодіння АДРЕСА_1 вже розглядався судом в 1992 році і рішенням (постановою) суду від 28 вересня 1992 року вже встановлено порядок користування будинком та земельною ділянкою. Вказане рішення не скасоване, є чинним, та обов`язковим для нових власників. Крім того, суд зазначив, що, оскільки між попередніми власниками погоджено порядок користування земельною ділянкою, а сторонами розмір ділянки набуто у власність саме з урахуванням такого погодження, підстави вбачати порушення прав позивача як особи, що згодом стала власником частини житлового будинку, відсутні.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням адвокат Мельніченко А.М., діючи в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в які, вказуючи на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати частково, винести нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та затвердити Варіант №1 поділу (виділу) земельної ділянки по АДРЕСА_1 у відповідності до висновку № 14/25 буд за результатами проведення додаткової земельно-технічної експертизи за ухвалою суду від 20 березня 2025 року, розробленого 30 травня 2025 року. Припинити право спільної часткової власності між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 . В іншій частині судового рішення залишити без змін.
В апеляційній скарзі адвокат наполягає на тому, що суд, відмовивши позивачу у виділі (поділі) часки і припиненні права спільної часткової власності у зв`язку із наявністю судового рішення про встановлення порядку користування нерухомим майном та земельною ділянкою, сплутав поняття і неправомірно відмовив у задоволенні позову, чим порушив фундаментальне поняття права власності, що гарантоване Конституцією України.
Акцентує увагу апеляційного суду на тому, що предметом даного позову є виділ (поділ враховуючи правову позицію Верховного Суду) частки в майні і земельній ділянці в натурі і припинення спільної часткової власності, тобто вихід із інституту спільного користування майном, адже право позивачки систематично порушувалося і продовжує порушуватися. 
На переконання апелянта, суд першої інстанції, маючи у своєму володінні виділ часток у майні, затвердженого рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси, повинен був вказати, що такий розподіл вже відбувся, він є чинним і не спростованим, а земельну ділянку розподілити, обравши такий варіант розподілу земельної ділянки, який унеможливить спільне користування між співвласниками.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Заслухавши учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам закону.
Як вбачається із матеріалів справи та установлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є спадкоємицею (донькою) ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 11 січня 2018 року (а.с. 20, т.1).
Спадкове майно складається з 51/100 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 . Інша частина домоволодіння належала ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (брат та племінниця).
Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18 липня 2023 року 51/100 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 11 січня 2018 року, 49/100 частин даного домоволодіння належить ОСОБА_8 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 квітня 2016 року. Вид власності – спільна часткова (а.с. 144-145, т.1).
Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради № 1201 від 24 серпня 1957 року було виділено ОСОБА_5 земельну ділянку загальною площею 600 кв.м. (а.с. 23, т.1).
Рішенням Соснівського районного народного суду м. Черкаси від 15 березня 1990 року поділено будинок по АДРЕСА_1 .
Виділено ОСОБА_3 в жилому приміщенні літ. А-1 приміщення І-3 площею 10,8 кв.м, приміщення І-4 площею 13,2 кв.м., у пристройці літ. «а» прим. 1-2 плорщею 7,5 кв.м., частину туалету Г, частину вартості погрібу, огорожі, заміщення і водоколонки – 562 карб.
Вартість виділеної частки становить 2,851 карб, що складає 51/100 частки будинку, визнавши за ним право власності на цю частку.
Виділено ОСОБА_4 та ОСОБА_9 в житловому будинку літ. А-І приміщення 2-2 площею 7.5 кв.м., прим. 2-3 площею 10,6 кв.м., у пристроці літ. «а» - прим. І-І площею 8,4 кв.м., тамбур «а» -100%, крильце, частину туалету «Г», частину погрібу, огорожу, замощення і водоколонку, вартістю 561 карб.
Вартість виділених приміщень 2769 карб, що становить 49/100 частки будинку, визнавши за ОСОБА_4 та ОСОБА_6 право власності на цю частку.
Зобов`язано ОСОБА_3 закласти дверні пройоми між прим. І-І та І-2, І-І та І-3, влаштувати двері із прим. І-2 в прим І-3, влаштувати вихід на зовні із прим. І-2.
Зобов`язано ОСОБА_3 виплатити ОСОБА_6 та ОСОБА_4 659 карб. за перевищення виділеної частки в будинку (а.с. 194-195, т.1).
Зазначене рішення було оскаржене відповідачами у апеляційному порядку та залишено постановою Черкаського обласного суду від 16 травня 1990 року без змін (а.с. 196-197, т.1).
Відповідно до постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 вересня 1992 року між співвласниками було вирішено спір та встановлено порядок користування земельною ділянкою. ОСОБА_3 виділено земельну ділянку площею 490 кв.м., а ОСОБА_4 та ОСОБА_6 виділено 471 кв.м., залишено двір у спільному користуванні, площею 19 кв.м (а.с. 26-27, т.1).
Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 26.05.1993 року № 155 ОСОБА_3 було дозволено добудову розміром 4.0x10.0 м в двоповерховому виконанні, для розміщення двох житлових кімнат, кухні, ванни - санвузла, обладнання в цокольному поверсі гаража і підвалу, яка у Витязі позначена літ А-ІІ. Рішення приймалось органом місцевого самоврядування зі згоди співвласника (а.с. 24, т.1).
Постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 25.04.2008 року було відмовлено в порушенні кримінальної справи, за фактом сварки ОСОБА_7 (матері позивачки) та ОСОБА_2 (племінниці), яка було спровокована неприязними відносинами, які пов`язані із спірними питаннями з приводу користування земельною ділянкою та нерухомим майном (а.с. 39, т.1).
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси, № 2062/11 від 26 вересня 2011 року було зобов`язано ОСОБА_4 та ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_3 майном та земельною ділянкою загального користування, розташованій по АДРЕСА_1 (а.с. 38, т.1).
В судовому рішенні було встановлено факт незаконного встановлення паркану відповідачами та ненадання можливості позивачу доступу до землі спільного користування.
Позивач також зазначила, що в 2012 році було замовлено обміри земельної ділянки по АДРЕСА_1 , та виявлено, що площа земельної ділянки ОСОБА_3 значно менша, аніж було встановлено в судовому рішенні 1992 року, а саме замість 490 кв.м. мав у користуванні 470 кв.м.
Позивач, враховуючи тривалі напружені та конфліктні ситуації між сторонами з приводу користування будинком та земельною ділянкою, має на меті відійти від режиму спільної часткової власності та розділити житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами, земельну ділянку згідно з таким варіантом розподілу, який унеможливить спільне користування між співвласниками.
При цьому, доводи апеляційної скарги зводяться до часткового скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення в частині задоволення позовних вимог щодо затвердження варіанту № 1 поділу (виділу) земельної ділянки та припинення права спільної часткової власності між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 .
Частиною 4 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 20 червня 2023 року у справі № 633/408/18 зазначила, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 1 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 1 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 4 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31)).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині поділу житлового будинку та припинення спільної часткової власності між співвласниками, суд першої інстанції виходив із чинності рішенням (постанови) суду від 28.09.1992 року та його обов`язковості для нових власників.
У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 457/725/16-ц Верховний Суд дійшов висновку, що якщо рішенням суду виділено у користування і власність конкретні приміщення відповідно до часток співвласників у майні, проте право спільної часткової власності між співвласниками не припинено, а співвласниками зареєстровано право власності саме на частку у майні, вказане нерухоме майно продовжує належати сторонам на праві спільної часткової власності та вимагає згоди співвласників щодо здійснення цього права. Відсутність такої згоди між сторонами є підставою для звернення із позовом про поділ житлового будинку в натурі.
Статтею 316 ЦК України передбачено що правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Частинами першою, другою статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності – це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.
Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).
Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.
У частинах першій, третій статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Згідно з частинами першою, другою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Тлумачення положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку про те, що поділ будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.
Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.
Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13, а також у постановах Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 713/1429/21 (провадження № 61-10392св23), від 31 січня 2024 року у справі № 607/4891/15-ц (провадження № 61-10467св23), 13 грудня 2023 року у справі № 450/657/19 (провадження № 61-5798св23).
Поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні тим, що в разі поділу майна кожному співвласнику виділяється майно в натурі і право спільної власності припиняється. Натомість у разі виділу частки зі спільного майна право спільної часткової власності припиняється лише для того учасника, якому ця частка виділяється в натурі, а для інших співвласників режим спільної часткової власності на решту майна зберігається. За наявності лише двох співвласників майна між ними проводиться поділ, оскільки при визначенні частки одного зі співвласників у натурі частка іншого визначається також і зміні в подальшому не підлягає. У такому випадку суд має зазначити розмір виокремлених частин колишнього спільного майна для обох сторін та визначити конкретні окремі об`єкти нерухомого майна, що утворилися у результаті його поділу та належать позивачеві та відповідачеві. За наявності трьох і більше співвласників майна при визначенні в судовому порядку частки в натурі одного з них (виділ частки) розмір часток інших співвласників (відповідачів) не визначається. У цьому випадку суд, застосовуючи приписи статті 364 ЦК України, має виділити та зазначити у своєму рішенні індивідуально визначене майно (колишня частка у праві спільної власності) позивача та залишити решту майна у спільній власності інших відповідачів, які в подальшому за бажанням можуть поділити це майно добровільно на власний розсуд або в судовому порядку. Винятком із цього правила є випадки, коли всі співвласники або всі, крім одного, бажають поділу майна. У такому випадку суд має визначити частки всіх співвласників та провести поділ майна із зазначенням у резолютивній частині рішення конкретних окремих об`єктів нерухомого майна, що утворилися у результаті його поділу та належать кожному з колишніх співвласників. У цьому разі право спільної власності припиняється (див. пункт 7.7. постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 квітня 2025 року у cправі № 357/3145/20).
Із цього також можна зробити висновок, що за наявності лише двох співвласників майна між ними проводиться поділ, оскільки при визначенні частки одного зі співвласників у натурі частка іншого визначається також і зміні в подальшому не підлягає. У такому випадку суд має зазначити розмір виокремлених частин колишнього спільного майна для обох сторін та визначити конкретні окремі об`єкти нерухомого майна, що утворилися у результаті його поділу та належать позивачеві та відповідачеві.
При цьому, вирішуючи питання поділу спільного майна або виділення частки з нього, суди повинні пам`ятати, що визначальним для цього є не усталений співвласниками порядок користування будинком, а розмір їх часток та технічна можливість поділу будинку відповідно до цих часток.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 квітня 2025 року у cправі № 357/3145/20 (провадження № 14-36цс25).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 51/100 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 .
Іншим співвласником є відповідачка ОСОБА_2 (а.с. 144-145, т.1).
Згідно з висновком комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи 02/23/Буд від 05 червня 2023 року є технічна можливість розділити (виділити частку в натурі) в об`єкті нерухомого майна та надвірних спорудах по АДРЕСА_1 відповідно до часток співвласників – ОСОБА_1 – 51/100 та ОСОБА_2 - 49/100. Під час натурального огляду житловий будинок літ. «А-І2» з прибудовами літ. «а». літ. «а2» та літ. «а5» , літ. «А1 -ІІ» та надвірні споруди на земельній ділянці АДРЕСА_1 розділені між співвласниками.
Єдиним варіантом розподілу (виділення частки) в будинковолодінні АДРЕСА_1 відповідно до часток співвласників – ОСОБА_1 – 51/100 та ОСОБА_2 - 49/100 є існуючий на час натурального огляду експертом варіант розподілу будинковолодіння:
-ОСОБА_1 : приміщення № 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, 1-9, 1-10, 1-11 в прибудові літ. «А1 -ІІ» , погріб літ. «Б» під прибудовою, частина огорожі літ. «№3», огорожа літ. «№4», огорожа літ. «№2», хвіртка літ. «№5»;
-ОСОБА_4 та ОСОБА_2 : приміщення 2-2, 2-3 в житловому будинку літ. «А-І», приміщення 2-1 в прибудові літ. «а2» , приміщення 2-4 в прибудові літ. «а», приміщення літ. «І» в прибудові літ. «а3» , огорожа літ. «№1», вбиральня літ. «Г», водоколонка літ. «І», частина огорожі літ. «№3» (а.с. 101-116, т.1).
Згідно з довідкою ТОВ «Контакт_Сервіс» №64 від 04 грудня 2023 року на час натурального огляду будинковолодіння АДРЕСА_1 експертом визначено, що водоколонка на земельній ділянці справа від житлового будинку біля огорожі з АДРЕСА_1 – відсутня (а.с. 210, т.1).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно житловий будинок у АДРЕСА_1 площею 152, 5 м2 складається з: А-І житловий будинок, А1-ІІ житлова прибудова, а, а2, а3, прибудова а/гн, а/гн1 ганок, Б погріб, Г вбиральня, №1,2,3,4,5 огорожа І, водоколонка з надвірними спорудами, шлакобетонний, обкладений цеглою (а.с. 144-145, т.1).
Згідно з висновком експерта № 11/24/ Буд. за результатами проведення додаткової судової земельно-технічної експертизи у зв`язку із відсутністю металевого футляра на пластикових трубах внутрішньодворових мереж водопостачання та водовідведення (каналізації) або металевого тросу поруч із вказаними трубопроводами визначити розташування вищевказаних мереж в межах земельної ділянки АДРЕСА_1 – неможливо. Відстань від житлового будинку до огорож (меж) сусідніх земельних ділянок по АДРЕСА_2 та до огорожі (межі) вулиці С.Петлюри не дозволяє розташувати внутрішньодворові мережі водопостачання та водовідведення (каналізації) в дворі будинковолодіння поруч з житловим будинком без металевого футляру на пластикових трубах без порушення ДБН. 
Експертом виконані геодезичні заміри під час проведення натурного дослідження і визначена площа земельної ділянки АДРЕСА_1 по фактичному користуванню (по існуючих на час огляду огорожах, будівлях та інших контурах місцевості) площею 0,0954 га та надано два варіанти можливого користування земельною ділянкою відповідно до часток співвласників, з яких вар.№ 1 розроблений без спільного користування земельною ділянкою, сервітутів тощо. Отже, експертом встановлена невідповідність у площі, яка була надана у користування рішенням 1957 та фактичним користуванням (а.с. 32-41, т.2).
За результатами проведеної додаткової судової земельно-технічної експертизи експертом надано додатково два варіанти можливого користування земельною ділянкою з урахуванням наявності водоколонки, але без врахування спільного користування земельною ділянкою (сервітутів тощо) та місця розташування мереж водопостачання та водовідведення, так як на земельній ділянці АДРЕСА_1 не визначені місця розташування внутрішніх мереж водопостачання та водовідведення (каналізації), що належать ОСОБА_2 . Зокрема, експертом розроблений варіант №4 можливого користування без місць спільного користування (а.с. 117-128, т.2). 
Щодо поділу житлового будинку, будівель та споруд
Ураховуючи, що співвласниками спірного нерухомого майна у даній справі (житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами) є лише дві особи - сторони у справі, позивач просила суд поділити в натурі відокремлену частину майна, яка відповідає розміру її частки у праві власності та припинити право часткової власності на спірне домоволодіння.
Єдиний варіант поділу докладно описано експертом в дослідницькій частині висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи 02/23/Буд від 05 червня 2023 року, який є належним та допустимим доказом у даній справі у розумінні положень статей 77,78,102,110 ЦПК України та не суперечить матеріалам справи.
У висновку експерта встановлена технічна можливість розподілу будівель і споруд після порівняння результатів дослідження з вимогами державних будівельних норм України, визначення технічного стану будівель та споруд відповідно до часток співвласників. Більш того, такий варіант розподілу є існуючим на час натурального огляду експертом.
У висновку зазначається, що він підготовлений для подання до суду, та що експерт попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України, про що свідчить його власноручний підпис.
Оцінивши висновок проведеного експертного дослідження в сукупності з іншими доказами у справі та в розрізі фактичних обставин спірних правовідносин, тривалих неприязних відносин сторін у справі щодо користування спільним майном, з`ясувавши позицію учасників справи та проаналізувавши варіант розподілу майна, суд, врахувавши засади розумності, виваженості та справедливості, ненадання сторонами інших висновків щодо технічної можливості поділу, апеляційний суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, а саме:
Виділити в натурі ОСОБА_1 : приміщення № 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, 1-9, 1-10, 1-11 в прибудові літ. «А1 -ІІ» , погріб літ. «Б» під прибудовою, частина огорожі літ. «№3», огорожа літ. «№4», огорожа літ. «№2», хвіртка літ. «№5»;
Виділити в натурі ОСОБА_2 приміщення 2-2, 2-3 в житловому будинку літ. «А-І», приміщення 2-1 в прибудові літ. «а2» , приміщення 2-4 в прибудові літ. «а», приміщення літ. «І» в прибудові літ. «а3» , огорожу літ. «№1», вбиральню літ. «Г», водоколонку літ. «І», частину огорожі літ. «№3». (а.с. 101-116, т.1)
Позивач, пред`являючи вимоги про виділ належної їй частки у праві власності на спірне домоволодіння, просила припинити право спільної часткової власності на нього, що з урахуванням кількості власників домоволодіння свідчить про його фактичний поділ.
Застосований спосіб захисту прав позивача відповідає зазначеним вище положенням ЦК України та є ефективним в даному випадку, оскільки співвласник майна, що перебуває у спільній частковій власності двох осіб, має право як на виділ своєї частки із майна, що є у спільній частковій власності (стаття 364 ЦК України), так і на її поділ (стаття 367 ЦК України). Кожен з цих способів передбачає виділення співвласнику в натурі відокремленої частини майна, яка відповідає розміру його частки у праві власності.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про можливість поділу спірного нерухомого майна згідно з висновком експерта за варіантом поділу № 1, який запропоновано експертом у висновку комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи 02/23/Буд від 05 червня 2023 року.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про припинення спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями до нього, розташованого за адресою АДРЕСА_1 .
Щодо позовних вимог в частині поділу земельної ділянки
Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Відповідно до частини першої, другої статті 120 ЗК України (у редакції станом на час набуття сторонами у власність часток у будинку) 1. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.
Згідно зі статтею 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника землекористувача.
Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради № 1201 від 24 серпня 1957 року було виділено ОСОБА_5 земельну ділянку загальною площею 600 кв.м., з подальшим відведенням земельної ділянки Облвідділом у справах будівництва і архітектури відведенням земельної дільниці в натурі та виданням техдокументації. 
Рішенням (постановою) суду від 28 вересня 1992 року встановлено порядок користування будинком та земельною ділянкою. Вказане рішення не скасоване, є чинним та обов`язковим для нових власників. Тому підстав для нового розподілу земельної ділянки немає.
Відповідно до частини першої статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Позивач просила поділити між нею і відповідачем земельну ділянку, яка на праві власності у позивача та відповідача не перебуває, в Держаному земельному кадастрі не зареєстрована, її площа та межі не визначені, а лише органом місцевого самоврядування у 1957 році надано дозвіл на складання технічної документації.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині виділення сторонам у власність часток у житловому будинку та надвірних спорудах та припинення права спільної часткової власності у домоволодінні. 
З огляду на викладене апеляційний суд доходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанцій слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, із частковим задоволенням позовних вимог, із відповідача на користь позивача підлягають до стягнення половина сплаченого судового збору за подачу позовної заяви та апеляційної скарги у сумі 1 312,50 грн.
Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Мельніченко Анастасії Миколаївни задовольнити частково.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 серпня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Виділити в натурі ОСОБА_1 : приміщення № 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, 1-9, 1-10, 1-11 в прибудові літ. «А1 -ІІ» , погріб літ. «Б» під прибудовою, частина огорожі літ. «№3», огорожа літ. «№4», огорожа літ. «№2», хвіртка літ. «№5»;
Виділити в натурі ОСОБА_2 приміщення 2-2, 2-3 в житловому будинку літ. «А-І», приміщення 2-1 в прибудові літ. «а2» , приміщення 2-4 в прибудові літ. «а», приміщення літ. «І» в прибудові літ. «а3» , огорожа літ. «№1», вбиральня літ. «Г», водоколонка літ. «І», частина огорожі літ. «№3».
Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями до нього, розташованого за адресою АДРЕСА_1 .
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 312,50 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 02 квітня 2026 року.

Судді: