ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/363/26	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Аріт К.В. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу 
за позовом 	Моторного (транспортного) страхового бюро України, м. Київ 	
до 	Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради "Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф", м.Харків  3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ). 	
про 	стягнення 138814,45 грн 	
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

04.02.2026 року позивач - Моторне (транспортне) страхове бюро України звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради "Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" про стягнення коштів у розмірі понесених витрат, а саме 138814,45 грн.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.02.2026 року позовну заяву залишено без руху.
11.02.2026 року представник позивача надав до суду заяву про усунення недоліків (вх.№3377).
Крім того, позивач просив залучити ОСОБА_1 до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 11.02.2026 року відкрито провадження у справі №922/363/26 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами. Залучено до участі у справі в якості 3-ої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 .
25.02.2026 року представник 3-ої особи надав до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді (вх.№4632).
26.02.2026 року представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву (вх.№4799).
Обґрунтовуючи свої заперечення, відповідач зазначає, що Факт дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 01.10.2023 року о 20.02 год. в м. Харкові по просп. Гагаріна, 178, факт участі у даному ДТП автомобіля швидкої та невідкладної медичної допомоги Peugeot Boxer VF3YBCPFB12U25460, яким володіє Відповідач, факт порушення водієм ОСОБА_1 правил дорожнього руху і вчинення ним адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП доказуванню не підлягають, оскільки це вже встановлено Постановою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 09 квітня 2024 року по справі № 646/3330/24. Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито, у зв`язку з закінченням строків накладання адміністративного стягнення.
Проте, за твердженнями відповідача, не доведеною в даному випадку залишається матеріальна шкода, завдана власнику транспортного засобу RENAULT MEGAN, д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 , оскільки визначення розміру збитків, завданих ушкодженням транспортного засобу RENAULT MEGAN, д.н. НОМЕР_1 було складено лише 15.11.2023 року суб`єктом оціночної діяльності ФОП Шаповалов В.М. (тобто після сплину більше ніж півтора місяці після ДТП). Крім того, у наданому позивачем «Звіт №386 з визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників автомобіля» не вказано, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Також, як зазначено відповідачем, описані пошкодження у Звіті №386 з визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників автомобіля не відповідають пошкодженням, зазначеним у схемі ДТП від 01.10.2023 року, складеному слідчим на місці ДТП, та не відповідає відеозаписам з місця ДТП. До того ж, у порушення вимог законодавства, огляд транспортного засобу проводився без повідомлення іншого учасника ДТП, адже в наданій копії повідомлення зазначено інша адреса ніж зазначена в постанові Червонозаводського суду м. Харкова від 09.04.2024 року (справа №646/3330/24).
З урахуванням викладеного, відповідач вважає «Звіт №386 з визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників автомобіля), що підготував оцінювач Ковтун М.Є. недопустимим та недостовірним джерелом доказів, а позовні вимоги є безпідставними та обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, жодним чином недоведені ним.
27.02.2026 року представник 3-ої особи надав до суду повідомлення про відсутність матеріалів в електронному вигляді (вх.№4845).
02.03.2026 року представник позивача надав до суду відповідь на відзив (вх.№4944).
Позивач зазначає, що звіт №386 з визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників автомобіля є належним та допустимим доказом розміру збитків.
Крім того, звіт оцінювача не є експертним висновком в розумінні положень ст.102, 106 ЦПК України, а законом не передбачено обов`язковості наявності у звіті про оцінку майна письмового попередження оцінювача про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Позивач звертав увагу, що відповідачем не надано до суду жодного доказу на підтвердження доводів того, що пошкодження, які мав автомобіль на момент проведення огляду, були спричинені пізніше, в результаті буксирування транспортного засобу, а не наслідком ДТП. Відповідач також не вказує, в чому саме полягають відмінності між описаними пошкодженнями у Звіті № 386 та пошкодженнями, зазначеними у схемі ДТП від 01.10.2023 року, складеному слідчим на місці ДТП та не відповідає відеозаписам з місця ДТП. Крім цього, згідно норм чинного законодавства України саме звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання.
Також, за твердженнями позивача, відповідач був належним чином повідомлений про огляд транспортного засобу, однак, нормами чинного законодавства не передбачено обов`язку повідомлення винуватця ДТП про огляд транспорту потерпілої сторони.
Отже, за твердженнями позивача, позовні вимоги є доведеними належними доказами та підлягають задоволенню.
02.03.2026 року представник позивача надав до суду клопотання (вх.№4961), в якому просить суд визнати причини пропуску строку для подання копії кваліфікаційного свідоцтва оцінювача та свідоцтва про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів поважними та поновити цей строк. Долучити до матеріалів справи копію кваліфікаційного свідоцтва оцінювача Шуляка С.К. від 20.10.2007 серія МФ №5416 та свідоцтва про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів від 12.03.2008 № 6329.
Згідно з пунктами 2, 4, 5 частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні.
Згідно з ч.2 ст.80 ГПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (частини четверта, п`ята цієї статті).
Усі докази, які підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані позивачем одночасно з позовною заявою, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем до суду та належним чином обґрунтована.
Норми ГПК України свідчить про те, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою.
Відповідно до частини першої статті 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
Саме тому всі процесуальні дії суду та учасників процесу повинні вчинятися своєчасно з тим, щоб під час підготовки справи до розгляду не залишилося невирішених питань, які можуть затримати розгляд справи по суті.
Позивач просить поновити строк на подання відповідних доказів, оскільки під час формування додатків до позовної заяви через технічний збій/ (при завантаженні в систему «Електронний суд») файл з копією кваліфікаційного свідоцтва оцінювача та свідоцтва про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів, який підтверджує право останнього на проведення такого розрахунку, до матеріалів справи не зберігся.
За приписами частин першої статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Згідно з частиною першою статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Як вбачається із практики Європейського суду з прав людини, яку він викладає у своїх рішеннях, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Враховуючи регулярні відключення світла виникають перебої в системі Електронний суд (ЄСІТС), у зв`язку з чим суд вбачає підстави для поновлення строку на подання відповідних доказів.
З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе поновити позивачу процесуальний строк на подання доказів (копії кваліфікаційного свідоцтва оцінювача та свідоцтва про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів), оскільки втрата процесуальної можливості на подання відповідних доказів разом з клопотанням є процедурним поняттям, яке може порушити принцип забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.
Отже судом задоволено клопотання позивача, відповідні докази судом прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи.
06.03.2026 року представник відповідача надав до суду заперечення на відповідь на відзив (вх.№5503), в яких проти позову заперечує в повному обсязі, оскільки позивачем не доведено розмір матеріальної шкоди. Відповідач вважає, що "Звіт №657 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу», що підготував оцінювач Таран Є.О. недопустимим та недостовірним джерелом доказів. Усі доводи наведені Позивачем, щодо вартості відновлювальних робіт нічим не підтверджуються.
06.03.2026 року представник відповідача надав до суду клопотання про призначення судової транспортно-товарознавчої експертизи (вх.№5508), в якому просить суд призначити судову транспортно-товарознавчу експертизу у справі №922/363/26. На розгляд експертів поставити наступне питання: Яка вартість матеріального збитку (шкоди), завданого власнику транспортного засобу RENAULT MEGAN, д.н. НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, яка трапилась 01.10.2023 року, станом на дату дорожньо-транспорної пригоди?
Проведення експертиз доручити експертам ХАРКІВСЬКОГО НАУКОВОДОСЛІДНОГО ЕКСПЕРТНО-КРИМІНАЛІСТИЧНОГО ЦЕНТРУ МВС УКРАЇНИ. Витрати на проведення експертизи покласти на Відповідача.
09.03.2026 року представник позивача надав до суду заперечення проти клопотання відповідача про призначення судової транспортно-товарознавчої експертизи (вх.№5583).
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.03.2026 залишено без розгляду клопотання Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради "Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" про призначення судової транспортно-товарознавчої експертизи (вх.№5508 від 06.03.2026).
09.03.2026 року представник 3-ої особи надав до суду письмові пояснення (вх.№5643), в яких проти позову заперечує в повному обсязі.
Обґрунтовуючи свої заперечення зазначає, що Червонозаводський районний суд міста Харкова постановою від 09.04.2024 у справі №646/3330/24 закрив провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення. При цьому, звертає увагу, що суд у постанові від 09.04.2024 не встановив наявність вини у ОСОБА_1 . Ця постанова не оскаржувалась в апеляційному порядку. Доводи Лікарні про те, що вина ОСОБА_1 встановлена, є хибними.
Також звертав увагу, що розрахунок вартості КТЗ марки "RENAULT MEGANE" д.н.з. НОМЕР_2 після ДТП та розміру регламентної виплати від 22.11.2023 складений провідним експертом відділу експертиз ОСОБА_3 та погоджений начальником відділу експертиз ОСОБА_4 . Втім, у ньому не вказано, працівниками якої саме організації є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , чи мають останні дійсні свідоцтва експертів на право проведення таких досліджень, а їхні підписи на наданому позивачем розрахунку візуально є абсолютно ідентичними, що викликає сумнів в достовірності вказаного доказу загалом. З розрахунку не вбачається: на якій правовій підставі він був здійснений; ким була проведена оцінка вартості КЗТ (автомобіля марки "RENAULT MEGANE" д.н.з. НОМЕР_2 ) в пошкодженому стані, на підставі чого, які аспекти були враховані при оцінці; як були визначені параметри зносу фізичного зносу КЗТ; які складові та для заміни яких саме деталей були придбані; відсутні докази права підписантів розрахунку проводити експертні дослідження чи оцінку майна (відсутні свідоцтва); ким саме були виконані ремонтні роботи автомобіля марки "RENAULT MEGANE" д.н.з. НОМЕР_2 ; яка вартість таких робіт, чи є виконавець таких робіт платником ПДВ; відсутні докази, що підтверджують ці обставини (зокрема, договір на проведення ремонтних робіт, рахунки на оплату, платіжні доручення); які саме ремонтні роботи були проведені в автомобілі марки "RENAULT MEGANE" д.н.з. НОМЕР_2 після ДТП; відсутні докази, що підтверджують ці обставини (зокрема, акти виконаних робіт). Розрахунок вартості КТЗ після ДТП та розміру регламентної виплати є ВНУТРІШНІМ документом МТСБУ, створений особисто позивачем та не відображає достовірні дані визначення вартості КТЗ.
Як зазначає ОСОБА_1 , наданий позивачем Розрахунок вартості КТЗ після ДТП підписаний експертом відділу експертиз ОСОБА_3 та погоджений начальником відділу експертиз ОСОБА_4 . Перевіривши вказаних осіб згідно даних реєстру атестованих судових експертів https://rase.minjust.gov.ua/ було встановлено, що відомості про ОСОБА_7 як експерта у сфері товарознавчих експертиз відсутні (наявні відомості лише про недійсність свідоцтва експерта інженерно-технічної експертизи та оціночно-будівельної, які не дають права проводити оцінку вартості КТЗ https://rase.minjust.gov.ua/page/957. А щодо ОСОБА_8 , то свідоцтво останнього №1445 – недійсне, https://rase.minjust.gov.ua/page/898.
Враховуючи викладене вище, ОСОБА_1 вважає, що розрахунок – не є висновком експерта чи звітом, а є ВИКЛЮЧНО внутрішнім документом позивача, проведений неуповноваженими суб`єктами, не відображає достовірні відомості щодо вартості залишків КТЗ після ДТП, і є не лише недостовірним, а й недопустимим доказом.
Також зауважує, що у Звіті №286, який був доданий до позовної заяви, не були встановлені ані вартість автомобіля марки "RENAULT MEGANE" д.н.з. НОМЕР_2 після ДТП, ані коефіцієнт фізичного зносу автомобіля марки "RENAULT MEGANE" д.н.з. НОМЕР_3 . Крім того, наданий позивачем звіт не є висновком експерта, а оцінювач Ковтун М.Є. та ФОП ОСОБА_9 не були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, на чому також наголошує Лікарня у відзиві.
ОСОБА_1 вважає, що доводи МТСБУ про фактичне знищення автомобіля RENAULT MEGANE є помилковими, оскільки був здійснений ремонт такого авто і в подальшому відчужений. Припинення державної реєстрації ТЗ через вибракування у зв`язку із знищенням такого – не проводилось, станом на дату подання цих пояснень щодо суті спору, авто було відчужене (переоформлене на нового власника) за договором купівлі-продажу від 09.05.2025 (підтвердженням цього є витяг з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованого транспортного засобу RENAULT MEGANE, номер кузову НОМЕР_4 ).
Отже, за твердженнями третьої особи, МТСБУ не надає жодних доказів щодо фактичного здійснення потерпілою стороною витрат на ремонт автомобіля, а саме, доказів того, ким були проведені відновлювальні роботи, які саме деталі придбані, а також не обґрунтовує, який коефіцієнт фізичного зносу складників аварійно пошкодженого ТЗ воно застосовувало, отже, позовні вимоги в частині стягнення 135151,25 грн є недоведеними та необґрунтованими, тому у їх задоволенні має бути відмовлено.
Крім того, ОСОБА_1 вважає, що позивач не довів належними, допустимими та достовірними доказами факт понесення ним витрат на встановлення розміру збитків та збір документів у цій справі. З урахуванням цього, вимоги позивача у цій частині є також необґрунтованими.
10.03.2026 року представник позивача надав до суду заперечення на пояснення третьої особи (вх.№5736), в яких зазначає, що відсутність вини водія транспортного засобу та закриття провадження відносно нього не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини).
За твердженнями позивача, відповідач на час вчинення ДТП не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а не встановлення вини водія автотранспортного засобу не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відповідно до положень статті 1187 ЦК України цивільно-правова відповідальність наступає і без вини водія, за винятком умов, передбачених частиною п`ятою цієї статті ЦК України.
Також, звертає увагу, що Розрахунок вартості КТЗ марки «RENAULT MEGANE» д.н.з. НОМЕР_2 після ДТП та розміру регламентної виплати, виконаний оцінювачем Шуляком Станіславом. В матеріалах цієї справи знаходяться кваліфікаційне свідоцтво оцінювача Шуляка Станіслава та свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів. Крім цього, відповідно до відомостей загальнодоступного Державного реєстру оцінювачів ОСОБА_5 є сертифікованим оцінювачем і на даний час. Всі аспекти, які були враховані при оцінці, зазначені в самому розрахунку вартості КТЗ марки «RENAULT MEGANE» д.н.з. НОМЕР_2 .
Позивач наголошує, що оцінювачами не визначалася "утилізаційна вартість", так як пошкоджений транспортний засіб не підлягав утилізації, а потерпілій особі була сплачена різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки, згідно звіту № 386 ремонт пошкодженого автомобіля є економічно необґрунтованим.
Крім того, згідно звіту № 386 ремонт пошкодженого автомобіля є економічно необґрунтованим, Позивач не зазначав, що автомобіль RENAULT MEGANE є фактично знищеним. Оскільки ремонт пошкодженого автомобіля є економічно необґрунтованим, то відповідно до ст. 30 Закону № 1961-IV, потерпілій особі була відшкодована різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, позивач вважає позовні вимоги обґрунтованими та просить стягнути з відповідача різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрат на встановлення розміру збитків та збирання документів.
19.03.2026 року представник 3-ої особи надав заяву про розподіл судових витрат (вх.№6665), в якій просить суд стягнути з позивача 10000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Надані документи прийняті судом до розгляду та долучені до матеріалів справи.
Згідно з ст.248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження не більше 60 днів з дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. 
01.10.2023 року об 20 год. 02 хв. водій ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), керуючи автомобілем «PEUGEOT BOXER» без д.н.з. у м. Харкові, допустив зіткнення з транспортним засобом «RENAULT MEGANE» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 .
На дату скоєння цієї пригоди водій ОСОБА_1 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Постановою Червонозаводського районного суду м Харкова від 09.04.2024 по справі № 646/3330/24 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП було закрито, у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення.
Відповідно до Звіту № 386 з визначення розміру збитків завданих ушкодженням транспортного засобу від 15.11.2023 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП Шаповалов В.І., розмір завданих збитків становить 251754,41 грн.
Як встановлено звітом №386 з визначення розміру збитків, завданих ушкодженням транспортного засобу від 15.11.2023 року (далі - Звіт), ринкова вартість КТЗ до ДТП становить 251754,41 грн.
Відповідно до Звіту визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ визначалось за формулою:
СВР = СР + СМ + СС = 32 580,00+23 461,04+226 029,18 = 282 070,22 гривень,
де:
Ср – вартість ремонтно-відновлювальних робіт: 28215,00+4365,00=32580,00грн.
См – вартість необхідних для ремонту матеріалів: 18940,46+4520,58=23461,04грн.
Сс – вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту: 226029,18 грн.
Вартість КТЗ після ДТП визначається з врахуванням положення п.7.3. та п.7.17. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затверджена наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 в редакції наказу Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.07.2009 № 1335/5/1159 зареєстрована в Міністерстві юстиції України 4 серпня 2009 року, № 724/16740, та становить 116603грн. 16 коп.
Таким чином, оскільки відповідно до Звіту ремонт пошкодженого автомобіля є економічно необґрунтованим, то розмір відшкодування відповідно до ст. 30 Закону №1961-IV становить різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а саме: 135151,25 грн = 251754,41 грн - 116603,16грн.
МТСБ 28.10.2024 року здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 135151,25 грн за шкоду заподіяну в результаті пошкодження транспортного засобу.
Отже МТСБУ виконало покладений на нього Законом обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Крім того, МТСБУ понесло витрати на встановлення розміру збитків у сумі 1760,00 грн та на збір документів по справі у сумі 1903,20 грн.
На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Комунальним некомерційним підприємством Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», працював на посаді водія автотранспортних засобів (швидкої та невідкладної медичної допомоги) 1 класу відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги № 3, що підтверджується трудовою книжкою ОСОБА_1 та наказом про його переведення.
Отже, враховуюче викладене, позивач отримав право вимоги на відшкодування збитків з відповідача.
Згідно з розрахунком позивача, сума страхового відшкодування, належного з відповідача до сплати позивачу, складає 138814,45 грн, з яких: 135151,25 грн - різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди; 1760,00 грн - витрати на встановлення розміру збитків; 1903,20 грн - витрати на збір документів по справі, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Згідно з ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Таким актом є Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV ), який діяв на момент виникнення даних правовідносин та містить спеціальні норми щодо їх регулювання.
За змістом ст. 33.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБ України), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Відповідно до ст.990 ЦК України та ч.1 ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
Згідно з положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно наведених положень до страховика, в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією.
Суброгація істотно відрізняється від регресу. Основна відмінність суброгації від регресу полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу.
Отже регрес це нове право що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу це право зворотної вимоги страховика до регреса та, через те що страховик виконав обов`язок за страховим зобов`язанням.
Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, ст.1191 ЦК України, ст. 38 Закону №1961-IV), а для суброгації відповідно до положень ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування.
Зважаючи на вказане, суд вважає, що в даному випадку має місце саме регресна вимога позивача до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради "Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф", а не суброгація.
Частиною 1 статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.
Відповідач на час вчинення ДТП не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а не встановлення вини водія автотранспортного засобу не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відповідно до положень статті 1187 ЦК України цивільно-правова відповідальність наступає і без вини водія, за винятком умов, передбачених частиною п`ятою цієї статті ЦК України.
Таким чином, МТСБУ має право зворотної вимоги у порядку частини першої статті 1191 ЦК України.
До подібних правових висновків дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18), від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20), від 03 травня 2022 р. у справі № 450/4163/18 (провадження № 61-21017св21), ), від 14 січня 2025 р. у справі № 592/7961/18 (провадження № 51-2362км24) .
Згідно з ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Вимогами ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено заборону експлуатації транспортного засобу на території України без чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Разом з тим, вказаним Законом передбачені випадки виплати відшкодування шкоди потерпілим у разі використання транспортного засобу власником, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Відповідно ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Згідно з ч.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Підпунктом 38.2.1. пункту 38.2. статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
Отже законом встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБ України на відшкодування шкоди особі потерпілій у ДТП, саме в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Як роз`яснено у пунктах 26, 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика (МТСБ України), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Таким чином, зазначеним Законом встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди заподіяної потерпілій у ДТП особі, а саме: в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із власником транспортного засобу (відповідачем), працював на посаді водія автотранспортних засобів (швидкої та невідкладної медичної допомоги) 1 класу відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги № 3, що підтверджується трудовою книжкою ОСОБА_1 та наказом про його переведення (а.с.40-41,60-63).
Положеннями частини 1 статті 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Відповідно до наведених положень закону шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки.
Таким чином, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, що керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц.
Також слід зазначити, що закриття провадження Постановою Червонозаводського районного суду міста Харкова від 09.04.2024 у справі №646/3330/24 не є реабілітуючою обставиною для винуватця ДТП.
У відповідності до частини 4 статті 75 ГПК України, яка визначає підстави звільнення від доказування, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з положеннями частини 6 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (чи бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
У постанові Верховного Суду від 26.01.2022 року у справі № 465/674/19 зазначено про те, що тлумачення ст.1188 ЦК України свідчить про те, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.
При цьому, у постанові ВС від 04.03.2020 у справі № 641/2795/16-ц зазначено, що «не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо».
Крім того, закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП (постанова ВС від 29.04.2020 року у справі № 686/4557/18), а отже, не притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП не свідчить про відсутність його вини у завданні шкоди, оскільки закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених ст.38 КУпАП не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.
Як встановлено судом, власник пошкодженого майна ОСОБА_10 03.10.2023 року з метою отримання відшкодування звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) з відповідною заявою.
Дана заява була розглянута, пошкодження застрахованого автомобіля визнано страховим випадком, у зв`язку з чим МТСБ 28 жовтня 2024 року здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 135151,25 грн за шкоду, заподіяну в результаті пошкодження транспортного засобу, що підтверджується платіжною інструкцією №941623 від 28.10.2024 року.
Щодо непогодження відповідача із сумою позовних вимог.
Відповідно до п. 34.4 ст. 34 Закону №1961 для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. Положеннями Закону №1961 передбачено два види доказів для встановлення розміру матеріального збитку звіт про оцінку, виконаний оцінювачем, та висновок про оцінку, виконаний експертом.
Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001 №2658-ІІІ (далі Закон №2658) оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.
Згідно зі ст. 5 Закону № 2658 суб`єктами оціночної діяльності є: суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які отримали повноваження на здійснення оціночної діяльності в процесі виконання функцій з управління та розпорядження державним майном та (або) майном, що є у комунальній власності, та у складі яких працюють оцінювачі. Права, обов`язки та відповідальність суб`єктів оціночної діяльності встановлюються цим та іншими законами.
Вимоги ст. 7 Закону № 2658 передбачають, що у випадку завдання збитку проведення незалежної оцінки є обов`язковим.
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону №2658 звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.
Технічний огляд пошкодженого автомобіля проводився 23 жовтня 2023 року: у присутності власника колісно-транспортного засобу, даний факт зафіксований протоколом № 386 огляду КТЗ, який додається до Звіту № 386 з визначення розміру збитків завданих ушкодженням транспортного засобу.
Розрахунок вартості КТЗ марки «RENAULT MEGANE» д.н.з. НОМЕР_2 після ДТП та розміру регламентної виплати, виконаний оцінювачем Шуляком Станіславом.
В матеріалах справи знаходяться кваліфікаційне свідоцтво оцінювача Шуляка Станіслава та свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів.
Відповідно до зазначених документів Шуляк Станіслав Костянтинович є оцінювачем за спеціалізацією в межах напряму: «Оцінка дорожніх транспортних засобів».
Крім цього, відповідно до відомостей загальнодоступного Державного реєстру оцінювачів Шуляк Станіслав Костянтинович є сертифікованим оцінювачем і на даний час.
Статтею 6 Закону № 2658-ІІІ визначено, що Оцінювачами можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які склали кваліфікаційний іспит та одержали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог цього Закону.
Як зазначено у п. 1.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затверджена наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 в редакції наказу Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.07.2009 №1335/5/1159 (далі – Методика), Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ.
Згідно з п. 1.4 Методики вказана Методика застосовується з метою, зокрема, визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ.
Відповідно до п. 1.3 Методики її вимоги є обов`язковими під час проведення авто товарознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових авто товарознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.
Таким чином, відповідно до норм чинного законодавства України, розрахунок вартості колісних транспортних засобів може проводитися оцінювачами, які склали кваліфікаційний іспит та одержали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача.
З огляду на викладене вище, суд відхиляє доводи третьої особи, що огляд транспортного засобу та розрахунок вартості КТЗ виконаний не належним оцінювачем.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Звіту № 386 з визначення розміру збитків, завданих ушкодженням транспортного засобу, від 15.11.2023 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП Шаповалов В.І., оцінювач Ковтун М.Є., розмір завданих збитків становить 251754,41 грн.
Отже як встановлено звітом № 386 з визначення розміру збитків, завданих ушкодженням транспортного засобу від 15.11.2023 (далі – Звіт), ринкова вартість КТЗ до ДТП становить 251754,41 грн.
Відповідно до Звіту визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ визначалось за формулою:
СВР = СР + СМ + СС = 32 580,00+23 461,04+226 029,18 = 282 070,22 гривень,
де:
Ср – вартість ремонтно-відновлювальних робіт: 28215,00+4365,00=32580,00грн.
См – вартість необхідних для ремонту матеріалів: 18940,46+4520,58=23461,04грн.
Сс – вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту: 226029,18 грн. 
Вартість КТЗ після ДТП визначається з врахуванням положення п. 7.3. та п.7.17. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092, в редакції наказу Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.07.2009 № 1335/5/1159, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 4 серпня 2009 року, № 724/16740, та становить 116603грн. 16 коп.
Таким чином, оскільки відповідно до Звіту ремонт пошкодженого автомобіля є економічно необґрунтованим, то розмір відшкодування відповідно до ст. 30 Закону №1961-IV становить різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а саме: 135151,25 грн (251754,41 грн - 116603,16грн).
При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що положеннями законодавства України передбачено два види доказів для встановлення розміру матеріального збитку звіт про оцінку, виконаний оцінювачем, та висновок про оцінку, виконаний експертом.
Відповідно до ст. 12 Закону № 2658-ІІІ звіт про оцінку майна є документом складеним, зокрема, в електронному вигляді з дотриманням законодавства про електронні довірчі послуги, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.
Пунктом 4.3 Методики передбачено, що за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. За результатом оцінки, виконаної суб`єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно, складається акт оцінки КТЗ.
Виходячи з викладеного, висновок експерта складається у разі проведення судової авто товарознавчої експертизи, а звіт оцінювача - за результатами проведення оцінки КТЗ, при цьому, як висновок експерта, так і звіт оцінювача складаються на єдиних засадах, визначених Методикою.
Звіт оцінювача не є експертним висновком в розумінні положень статей 102, 106 ЦПК України, а законом не передбачено обов`язковості наявності у звіті про оцінку майна письмового попередження оцінювача про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Таким чином, суд відхиляє доводи третьої особи щодо не зазначення у звіті про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
За змістом пункту 5.1 Методики за рішенням особи, яка залучила експерта, визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе у разі надання нею даних, необхідних для проведення дослідження.
Наданий стороною позивача звіт № 386 про розмір збитків, завданих ушкодженням транспортного засобу, проведений відповідно до Закону №2658 та відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092. За таким звітом оцінку виконано суб`єктом оціночної діяльності Ковтун М.Є., кваліфікаційне свідоцтво оцінювача Ковтун М.Є від 11.11.2006 серія МФ № 4562, посвідчення про підвищення кваліфікації МФ №3901-ПК від 27.01.2023 та сертифікат суб`єкта оціночної діяльності містяться в матеріалах справи.
Відповідно до пп. 1.2, 1.4 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 року № 145/5/2092, Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ. Методика застосовується з метою, зокрема, визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ. Вимоги Методики є обов`язковими під час проведення авто товарознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових авто товарознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.
Разом з тим, відповідач, заперечуючи проти суми позову, заявив клопотання про призначення експертизи, з метою визначення суми матеріального збитку.
Однак, як вже зазначалось судом, ухвалою Господарського суду Харківської області від 24.03.2026 року зазначене клопотання було залишено без розгляду, оскільки справа розглядається у спрощеному позовному провадженні, а питання про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження відповідачем не ставилось.
Зазначене унеможливлює розгляд клопотання про призначення судової транспортно-товарознавчої експертизи, у зв`язку з чим, суд залишив без розгляду клопотання представника відповідача про призначення судової транспортно-товарознавчої експертизи (вх.№5508 від 06.03.2026).
Таким чином, відповідачем не вчинено жодних дій, необхідних для визначення розміру матеріального збитку.
Наданий позивачем звіт відповідає вказаним вимогам закону, будь-яких належних та допустимих доказів на його спростування відповідачем не надано.
Приймаючи до уваги викладене, з урахуванням того, що на момент завдання шкоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у позивача після здійснення регламентної виплати потерпілому, виникло право регресної вимоги до відповідача.
Отже звітом № 386 про розмір збитків, завданих ушкодженням транспортного засобу, визначена ринкова вартість КТЗ до ДТП, яка становить 251754,41 грн.
Відповідно до звіту № 386 визначена вартість відновлювального ремонту КТЗ, що становить 282070,22 грн, ремонтні калькуляції додані до звіту.
Відповідно до розрахунку вартості КТЗ марки «RENAULT MEGANE» д.н.з. НОМЕР_2 після ДТП та розміру регламентної виплати, який виконаний сертифікованим оцінювачем Шуляком Станіславом Костянтиновичем, вартість КТЗ після ДТП становить 116 603,16 грн.
Таким чином, вартість транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди визначена звітом № 386 про розмір збитків, завданих ушкодженням транспортного засобу виконаним суб`єктом оціночної діяльності Ковтун М.Є. та розрахунком вартості КТЗ марки «RENAULT MEGANE» д.н.з. НОМЕР_2 після ДТП та розміру регламентної виплати, виконаного сертифікованим оцінювачем Шуляком Станіславом Костянтиновичем, які є належними доказами щодо оцінки пошкодженого майна, відповідно до норм чинного законодавства України.
Заперечуючи проти позову, представник третьої особи у своїх поясненнях зазначає, що доводи МТСБУ про фактичне знищення автомобіля RENAULT MEGANE є помилковими, оскільки був здійснений ремонт такого авто і в подальшому відчужений, припинення державної реєстрації ТЗ через вибракування, у зв`язку із знищенням такого – не проводилось.
Відповідно до звіту № 386 ремонт пошкодженого автомобіля є економічно необґрунтованим.
Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно зі звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (ст.30.1 Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").
Отже, в розумінні положень ст. 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", транспортний засіб вважається фізично знищеним, оскільки витрати на відновлювальний ремонт такого транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
Поряд з цим, стаття 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначає, які саме витрати, у зв`язку з фізичним знищенням транспортного засобу відшкодовуються страховиком цивільної відповідальності.
Таким чином, зазначена стаття застосовується для визначення складових витрат, які підлягають відшкодуванню саме страховиком цивільно-правової відповідальності.
У вказаному висновку суд враховує висновки Верховного Суду у постанові від 02.04.2018 у справі №910/32720/15, у постанові від 18.02.2020 у справі № 908/807/18 та у постанові 18.02.2020 у справі № 908/807/18.
Однак, у даному спорі позивач пред`явив вимоги не до страховика цивільно-правової відповідальності, а до особи, яку вважає заподіювачем шкоди, а тому вказана стаття Закону не підлягає застосовуванню в даному випадку.
Окрім того, за нормами ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода відшкодовується в повному обсязі.
Враховуючи зазначене, суд відхиляє заперечення третьої особи щодо відновлення транспортного засобу потерпілою стороною та подальшого його відчуження, оскільки такі обставини не стосуються предмету спору.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного суду від 06.02.2018 у справі №910/3867/16, від 01.02.2018 у справі №910/22886/16, від 12.03.2018 у справі №910/5001/17 з аналогічних спорів, в яких зазначено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, в разі виникнення спору щодо визначення його розміру, виходять з фактичної суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводиться ремонт автомобіля. Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати.
Як вже зазначалось вище по тексту судового рішення, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, жодною зі сторін спору не заявлялось клопотання про перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження, отже, призначення експертизи є у даному випадку є неможливим.
МТСБУ 28.10.2024 року здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 135151,25 грн за шкоду, заподіяну в результаті пошкодження транспортного засобу, що підтверджується платіжною інструкцією №941623 від 28.10.2024 року.
Також суд відхиляє доводи третьої особи про неповідомлення ОСОБА_1 про огляд транспортного засобу потерпілого, з огляду на наступне.
Положення Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 №1335/5/1159) не визначають критерій необхідності та наслідки неповідомлення зацікавлених осіб про огляд пошкодженого транспортного засобу (постанова Верховного Суду від 17.01.2020 у справі № 916/2554/17).
Відповідач не надав доказів того, що його відсутність під час огляду пошкодженого автомобіля призвела до завищення вартості робіт.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Приймаючи рішення, суд зобов`язаний керуватись наданими сторонами доказами.
Позивач належним чином довів порушення його прав зі сторони відповідача.
Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані.
З врахуванням наведеного вище суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позивачем заявлених вимог в частині стягнення з відповідача на користь МТСБУ сплаченого відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП в розмірі 135151,25 грн.
При цьому в матеріалах справи відсутні, а відповідачем до суду не надано доказів, які б свідчили про відсутність у діях останнього порушення прав позивача.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення із відповідача 135151,25 грн матеріальної шкоди в порядку регресу.
Частиною третьою статті 2 ГПК України визначено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; розумність строків розгляду справи судом; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Частинами 1,2,3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Однією із загальних засад цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.
Передумовою для захисту прав та охоронюваних законом інтересів особи є наявність такого права або інтересу та порушення або оспорювання їх іншою особою (іншими особами).
Отже, дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази як кожен окремо, так і у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення із відповідача 135151,25 грн матеріальної шкоди в порядку регресу є обґрунтованою, та спосіб захисту, обраний позивачем, є належним та ефективним, у зв`язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на встановлення розміру заподіяних збитків у сумі 1760,00 грн та збір документів по справі у розмірі 1903,20 грн, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 40.3 ст. 40 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у ст. 41 цього Закону.
З матеріалів справи вбачається, що з метою визначення розміру збитків, Моторним (транспортним) страховим бюро України понесені витрати на встановлення розміру заподіяної збитків та збір документів по справі у розмірі 1760,00 грн та 1903,20 грн відповідно.
Вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого 01.10.2023 колісного транспортного засобу «RENAULT MEGANE» д.н.з. НОМЕР_2 визначено на підставі звіту № 386 про розмір збитків, завданих ушкодженням транспортного засобу виконаним суб`єктом оціночної діяльності Ковтун М.Є. та розрахунком вартості КТЗ марки «RENAULT MEGANE» д.н.з. НОМЕР_2 після ДТП та розміру регламентної виплати, виконаного сертифікованим оцінювачем Шуляком Станіславом.
Порядок проведення товарознавчих досліджень та оцінки колісних транспортних засобів врегульовано «Методикою товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 року за № 1074/8395.
Вищевказана оцінка виконана у відповідності до норм та правил згаданої Методики.
Відповідно до ст. 22.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Дії позивача із визначення величини регламентної виплати, яка підлягає виплаті на користь потерпілої особи узгоджується із ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі Закону), де у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП.
Обов`язковою умовою прийняття МТСБУ рішення про здійснення регламентної виплати на користь потерпілої особи є залучення відповідного оцінювача (експерта) для встановлення розміру збитку.
Отже вартість послуг особи, залученої для встановлення розміру заподіяної шкоди, є складовою розміру страхового відшкодування, а тому така вимога відповідає нормам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Відповідно до п. 40.3 ст. 40 Закону, у зв`язку з залученням спеціаліста МТСБУ понесло витрати на оцінювача, яким було здійснено огляд транспортного засобу та складено звіт на загальну суму послуг 1760,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №978241 від 23.11.2023 року.
Таким чином, в матеріалах справи містяться докази на підтвердження надання послуг та їх оплати в розмірі 1760,00 грн (а.с.33,43).
Також в матеріалах справи міститься рахунок на оплату ТОВ "Аудатекс Україна" №АО1089 від 28.11.2023 у розмірі 1903,20 грн за послуги з доступу для розміщення інформації про транспортний засіб з метою оцінки та/або можливого продажу за допомогою програмної платформи 96589 RENAULT MEGANE.
Відповідно до платіжної інструкції №979349 від 18.12.2023 року МТСБУ оплатило надані послуги в розмірі 1903,20 грн.
З урахуванням викладеного, суд задовольняє позов в частині стягнення з відповідача витрат на встановлення розміру заподіяних збитків у сумі 1760,00 грн та на збір документів по справі у розмірі 1903,20 грн.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За змістом ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
З урахуванням наведеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді усіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
З приводу інших аргументів, доводів та міркувань сторін, суд зазначає, що вони не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункту 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", рішення від 10.02.2010).
Таким чином, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується положеннями ст.129 ГПК України, відповідно до яких судовий збір покладається на відповідача, з вини якого виник спір.

Щодо клопотання третьої особи про розподіл судових витрат.
За змістом ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
У відповідності до ч.4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.13 ст. 129 ГПК України судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.
Враховуючи вказані вище приписи ГПК України, відшкодуванню підлягають судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, які стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.
Наведені вище положення ГПК є чіткими, зрозумілими та однозначними, тобто встановлене ними нормативне регулювання виключає можливість довільного його трактування у правозастосовчій діяльності.
Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача було викладено позицію, у якій третя особа повністю заперечувала проти позову.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, понесених третьою особою у даній справі, суд керується критеріями, визначеними п.1 ч.4 та ч.13 ст.129 Господарського процесуального кодексу України.
Так, у даній справі третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 заперечував проти позову та просив стягнути витрати на правничу допомогу з позивача.
Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено повністю, право на відшкодування понесених третьою особою судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн в порядку п.1 ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України у останнього - відсутнє.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 (вх.№6665 від 19.03.2026) задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 42, 46, 73-80, 86, 123, 129, 238, 240, 247, 251, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд - 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради "Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" (адреса: 61058, м.Харків, проспект Незалежності, будинок 13; код ЄДРПОУ 38494108) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (адреса: 02653, м. Київ, Русанівський б-р, 8; код ЄДРПОУ 21647131; п/р IBAN – НОМЕР_5 в АТ «Укрексімбанк» м. Київ) кошти у розмірі понесених витрат, а саме 138814,45 грн, а також судовий збір у розмірі 2662,40 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "13" квітня 2026 р. 

Суддя		К.В. Аріт