ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 688/580/22 
провадження № 51-2222км24
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання ОСОБА_4 , 
прокурора ОСОБА_5 ,
прокурора (відеоконференція) ОСОБА_6 ,
захисника (відеоконференція) ОСОБА_7 ,
засудженого (відеоконференція) ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданнікасаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на вирок Хмельницького апеляційного суду від 08 вересня 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018240270000907за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Полонне Шепетівського району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 239 КК України.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Органом досудового розслідування  ОСОБА_8 обвинувачувався в тому, що він,будучи зареєстрованим у період з 25.01.2006 по 28.12.2016 як суб`єкт підприємницької діяльності, одним з видів діяльності якого згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань було збирання безпечних відходів, їх оброблення та видалення безпечних відходів, був обізнаний зі спеціальними правилами, встановленими у сфері поводження з відходами, у травні 2018 року, не будучи зареєстрованим як суб`єкт підприємницької діяльності, не обіймаючи посаду на будь-якому підприємстві, установі чи організації, яка є суб`єктом правовідносин у галузі поводження з відходами, без передбаченого законом дозволу чи доручення уповноваженого суб`єкта, порушуючи вимоги ст. ст. 12, 55, 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. ст. 15, 17, 33, 34, 42 Закону України «Про відходи», ст. ст. 35, 45, 46 Закону України «Про охорону земель», ст. ст. 91, 96, 123, 167, 211 Земельного кодексу України; не дотримуючись вимог ст. ст. 17, 33 Закону України «Про відходи», згідно з якими був зобов`язаний не допускати зберігання та видалення відходів у несанкціонованих місцях чи об`єктах, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з невстановленими слідством особами, матеріали щодо яких виділені в окремі кримінальні провадження, вчинив умисні дії, спрямовані на незаконне надання послуг, зокрема з прийому відходів, а саме шламу шліфувального (металошлам), який належить до ІІІ класу небезпечних відходів, які підлягали перевезенню ТОВ «Утільвторпром» з м. Луцьк до м. Горішні Плавні Полтавської області за умовами договору між ПАТ «СКФ «Україна» (м. Луцьк) та ТОВ «Утільвторпром» (м. Одеса) згідно з актами прийому-передачі від 15.05.2018, 16.05.2018, 17.05.2018, однак без укладення відповідних правочинів та передбаченого законом дозволу, а також науково обґрунтованих проектних рішень, були вивезені та вивантажені внаслідок злочинних дій ОСОБА_8 на території земельної ділянки комунальної форми власності по АДРЕСА_7, яка розташована в кадастровому кварталі 6810700000:01:004, межує із земельною ділянкою з кадастровим номером 6810700000:01:004:0716 і знаходиться неподалік від приміщення підсобного господарства, належного ОСОБА_8 , що по АДРЕСА_7. 
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_8 навколишньому природному середовищу, місцевій громаді в особі Шепетівської міської ради спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 3 381 211,48 грн, що становить 3 837,93 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 травня 2023 року ОСОБА_8 було визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.239 КК України, оскільки його вина не була доведена належними і допустимими доказами, та виправдано.
Виправдуючи ОСОБА_8 , місцевий суд зазначив у вироку, що його участь у вивантаженні, прийомі відходів та їх захороненні на території вказаної земельної ділянки судом не встановлена.
При цьому суд визнав акт обстеження земельної ділянки № 16/01 від 22.05.2018; протокол № 5-21 вимірювань показників складу та властивостей ґрунтів від 20.05.2021; протокол № 8-21 від 26.06.2021 вимірювань показників складу та властивостей ґрунтів від 26.05.2021; акт відбору проб ґрунтів від 14.05.2021 з додатками недопустимими доказами, оскільки вони отримані не в порядку, передбаченому ст. ст. 93, 245 КПК України, адже ці докази булизібрані Державною екологічною інспекцією, яка не є стороною обвинувачення, а також були отримані до внесення відомостей про кримінальне правопорушення у ЄРДР.
Також суд визнав копію акту обстеження земельної ділянки Державною екологічною інспекцією у Хмельницькій області № 23/02 від 14.05.2021, акт відбору проб ґрунтів № А-22-05-18-8 від 22.05.2018 Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області з додатком, акт відбору проб ґрунтів № 07-05-2021-5 від 07.05.2021 з додатком Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області, акт відбору проб ґрунтів № 14-05-21-8 від 14.05.2021 Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області з додатком, протокол № 22.05.2018 вимірювань показників складу та властивостей ґрунтів від 11.06.2018 Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області, копію протоколу № 5-21 вимірювань показників складу та властивостей ґрунтів від 20.05.2021 Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області, копію протоколу № 8-21 вимірювань показників складу та властивостей ґрунтів від 26.05.2021 Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області, акт відбору проб ґрунтів Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області № 20-08-21-21 від 20.08.2021 недопустимими доказами, оскільки вони також отримані не в порядку, передбаченому ст. ст. 93, 245 КПК України, адже вказані докази зібрані Державною екологічною інспекцією, яка не є стороною обвинувачення.
Також суд визнав недопустимим доказом експертний висновок за результатами санітарно-хімічних та токсиколого-гігієнічних досліджень зразків Дніпровського державного медичного університету № 2558 від 15.09.2021 як такий, що був отриманий всупереч порядку, передбаченому ст. ст. 69, 242 КПК України, оскільки експерт ОСОБА_9 , який дав це висновок, не включений до Реєстру атестованих судових експертів, не попереджався про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку й не міг бути залучений як спеціаліст для надання висновку з питань, що належать до сфери його знань, адже кримінальне провадження не стосується розслідування кримінального проступку. З аналогічних підстав суд визнав недопустимим доказом й показання експерта ОСОБА_10 , які були надані в судовому засіданні.
Також суд визнав недопустимим доказом висновок експерта за результатами проведення судової інженерно-екологічної експертизи № 1114/21-23 від 11.10.2021 з питань № 1, 8, 9, оскільки такий висновок зроблений експертом виключно на підставі указаних вище протоколів Державної екологічної інспекції та експертного висновку Дніпровського державного медичного університету, які судом попередньо визнані недопустимими доказами.
Суд також визнав неналежним доказом висновок експерта за результатами проведення судової інженерно-екологічної експертизи № 1114/21-23 від 11.10.2021 з питань № 2, 3, 4, 5, 6, 7, оскільки розмір шкоди у висновку визначений станом на 22.05.2018, а не станом на час вчинення кримінального правопорушення.
Суд визнав неналежним доказом слідчу довідку від 26.01.2022, складену слідчим ВРЗСГСД СВ Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області, згідно з якою здійснено аналіз телефонних з`єднань обвинуваченого ОСОБА_8 з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в період часу з 01.05.2021 по 04.08.2021, оскільки вона не містить інформації, що має значення для кримінального провадження.
Суд визнав недопустимим доказом таблиці із записами щодо транспортних засобів, оскільки вони не містять назви, дати, підпису, а тому не є документами і доказами відповідно до вимог ст. ст. 84, 99 КПК України.
Суд визнав неналежними доказами протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.12.2021, від 10.12.2021, від 23.12.2021 за участю свідків, оскільки вони не містять інформації, що підлягає доказуванню у кримінальному провадженні.
Суд також визнав недопустимим доказом схематичне зображення місця розвантаження вантажу з «СКФ Україна» м. Луцьк у травні 2018 року, додане свідком ОСОБА_13 до протоколу його допиту, як отримане не в порядку, передбаченому нормами ст.105 КПК України, яка передбачає, що додатки до протоколів повинні бути засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста та інших осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилучені таких додатків. Натомість вказане схематичне зображення не підписано слідчим, що має наслідком його недопустимість.
Також суд критично оцінив показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 про те, що ОСОБА_8 був власником відходів та здійснював організацію їх перевезення і розміщення на земельній ділянці в м. Шепетівка, оскільки вони є особами, заінтересованими у результатах кримінального провадження; їхні показання суперечили даним товаро-транспортних накладних на перевезення вантажу, з яких слідує, що замовником перевезення та перевізником відходів було ТОВ «Утільвторпром»; у вказаних товаро-транспортних накладних зазначено найменування вантажу - металошлам, що виключає необізнаність водіїв зі змістом вантажу та спростовує показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 про перевезення ними землі чи піску.
Спершу Хмельницьким апеляційним судом за апеляційними скаргами прокурора та потерпілої юридичної особи Шепетівської міської ради вирок місцевого суду щодо ОСОБА_8 було скасовано та ухвалено новий вирок від 04 березня 2024 року. 
Цим вироком ОСОБА_8 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 239 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки без позбавлення права займатися діяльністю у сфері поводження з відходами.
На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_8 було звільнено від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 01.02.2022 на нежитлову будівлю площею 463, 5 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_2 ; садовий будинок площею 44 кв. м, який знаходиться по АДРЕСА_1 ; 1/2 будівлі, яка знаходиться по АДРЕСА_2 , було скасовано.
Було стягнуто з ОСОБА_8 на користь державного бюджету 1 716,20 грн витрат за проведення експертизи від 03.12.2021 та 23 338,96 грн витрат за проведення експертизи від 11.10.2021.
Однак постановою Верховного Суду від 14 серпня 2024 року було скасовано вирок Хмельницького апеляційного суду від 04 березня 2024 року та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Скасовуючи вирок апеляційного суду, Верховний Суд вказав, що апеляційний суд у порушення вимог ч. 4 ст. 95 КПК України послався на показання свідкаОСОБА_13 , надані ним в суді першої інстанції, як на доказ винуватості ОСОБА_8 , при тому, що цей свідок не був допитаний безпосередньо апеляційним судом в судовому засіданні, чим порушив вимоги ст. 23 КПК України.
Окрім того, апеляційний суд дійшов висновку про допустимість доказу експертного висновку за результатами санітарно-хімічних та токсиколого-гігієнічних досліджень зразків Дніпровського державного медичного університету № 2558 від 15.09.2021, однак вказаний експертний висновок суд не перевірив на відповідність положенням КПК України та Закону України «Про судову експертизу»; не перевірив, чи включений експерт ОСОБА_16 до Реєстру атестованих судових експертів; вказав, що висновок не піддається сумніву, якщо не містить графи попередження фахівця про кримінальну відповідальність; не надав належного аналізу цього документа, зокрема не встановив, до якого різновиду доказів в контексті положень ч. 2 ст. 84 КПК України він відноситься.
Також апеляційним судом не було обґрунтовано, з яких мотивів ОСОБА_17 було засуджено в тому числі за наслідки, які були спричинені діями, відповідальність за вчинення яких не передбачена диспозицією ч. 1 ст. 239 КК України (засмічення, самовільне використання земель). 
Й при цьому, як було вказано Верховним Судом, апеляційним судом не було зроблено окремого вмотивованого висновку про те, що шкода саме за забруднення земельної ділянки у розмірі 738 886 грн 26 коп. вказує на спричинення тяжких наслідків за положеннями ч. 2 ст. 239 КК України. 
При новому розгляді Хмельницький апеляційний суд вироком від 08 вересня 2025 року знову скасував вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 травня 2023 року щодо ОСОБА_8 та ухвалив новий вирок, яким ОСОБА_8 визнав винуватим за ч. 2 ст. 239 КК України та призначив покарання у виді 2 років позбавлення волі без позбавлення права займатися діяльністю, пов`язаною з поводженням з відходами. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України його знову було звільнено від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 30.11.2021 на нежитлову будівлю площею 458,5 м2, що знаходиться по АДРЕСА_8; нежитлове приміщення (будівля вагової) загальною площею 109,6 м2, яке знаходиться по АДРЕСА_3 ; нежитлову будівлю, що знаходиться по АДРЕСА_4 ; будівлі, яка знаходиться по АДРЕСА_5 ; а також ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 01.02.2022 року на нежитлову будівлю площею 463,5 м2, що знаходиться по АДРЕСА_2 ; садовий будинок площею 44 м2, який знаходиться по АДРЕСА_6 ; будівлі, яка знаходиться по АДРЕСА_5 , скасовано.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь державного бюджету 1 716,20 грн витрат за проведення експертизи від 03.12.2021 та 23 338,96 грн витрат за проведення експертизи від 11.10.2021. Інші витрати на залучення експертів в сумі 14 705,48 грн віднесено на рахунок держави.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник просить скасувати вирок апеляційного суду, а кримінальне провадження просить закрити.
Вказує, що прокурор інкримінував засудженому ОСОБА_8 створення небезпеки для довкілля, про що зазначено у диспозиції ч. 1 ст. 239 КК України, що спричинило тяжкі наслідки, однак це є кваліфікуючою ознакою, яка міститься в ч. 2 ст. 239 КК України, тобто прокурор допустив помилку.
Вбачає, що його підзахисному інкримінувалося лише забруднення земель за ст. 239 КК України, однак, виходячи з інкримінованих наслідків, його фактично було засуджено й за псування земель, зокрема шляхом їх засмічення. 
На думку захисника, тяжкі наслідки полягають у заподіянні шкоди довкіллю та людині, що характеризується лише підвищеною небезпекою для всього живого, тому не погоджується із висновком апеляційного суду про те, що вивантаження ОСОБА_8 небезпечних відходів на відкриту земельну діяльну комунальної форми власності призвело до засмічення та забруднення земельної ділянки небезпечними відходами, що створило небезпеку навколишньому природному середовищу та спричинило тяжкі наслідки, які в цьому випадку виражені виключно у грошовому еквіваленті 3 377 765,76 грн, з яких шкода, зумовлена забрудненням земельної ділянки, станом на 22.05.2018 становить лише 738 886,26 грн.
Стверджує, що у вироку суду апеляційної інстанції відсутнє розкриття об`єктивної сторони цього злочину.
Вважає, що апеляційний суд безпідставно послався як на доказ вини його підзахисного на висновок експерта за результатами проведення судової інженерно-екологічної експертизи № 1114/21-23 від 11.10.2021, оскільки цей висновок жодного доказового значення для кримінального провадження не має, адже поряд з ним жодного доказу на підтвердження факультативних ознак об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення в матеріалах провадження немає, як немає таких посилань і у вироку апеляційного суду.
Вважає, що експертний висновок за результатами санітарно-хімічних та токсиколого-гігієнічних досліджень зразків Дніпровського державного медичного університету № 2558 від 15.09.2021 є недопустимим доказом, оскільки був отриманий всупереч порядку, передбаченому ст. ст. 69, 242 КПК України.
У запереченнях прокурор просить залишити вирок апеляційного суду без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.
Позиції учасників судового провадження
Захисник та засуджений підтримали подану касаційну скаргу.
Прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення касаційної скарги захисника. 
Прокурор ОСОБА_5 частково підтримала касаційну скаргу захисника, вбачаючи необхідним скасувати вирок апеляційного суду з призначенням нового апеляційного розгляду. 
Іншим учасникам судового провадження були направлені повідомлення про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.
Мотиви Суду
Відповідно до положень ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Апеляційний суд, дійшов висновку про необхідність скасування виправдувального вироку місцевого суду з ухваленням нового обвинувального вироку на ґрунті того, щовисновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, тобто суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Мотивуючи свої висновки про доведеність винуватості  ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, апеляційний суд послався у своєму вироку на:
- показання  ОСОБА_8 , який не заперечував та підтвердив обставини зустрічі великогабаритних транспортних засобів, завантажених землею, на автодорозі неподалік м. Шепетівки, його спілкування з водіями щодо їх розвантаження шляхом висипу на земельну ділянку комунальної форми власності по вулиці Валі Котика в м. Шепетівка, однак зазначав, що просив водіїв висипати побутові відходи для облаштування заїзду до власного підсобного господарства, яке знаходиться неподалік цієї ділянки та сміттєзвалища;
- показання свідка ОСОБА_15 та свідка ОСОБА_13 , які були безпосередньо допитані в суді апеляційної інстанції, та зазначили, що у якості водіїв великогабаритних вантажних автомобілів доставили з м. Луцьк до м. Шепетівка вантаж, схожий на металеву стружку. Першочерговим пунктом призначення вантажу було м. Горішні Плавні. Вказали, що в процесі руху маршрут був скорегований. 
Свідок ОСОБА_13 впізнав ОСОБА_8 як особу, яка їх зустріла і показувала, куди потрібно розвантажити вантаж. Вантаж був схожий на болото із металевою стружкою, мав запах мастила, і йому не повідомили, що це є небезпечними відходами. Вантаж розвантажили біля сміттєзвалища, розрахунок замовником здійснювався з ОСОБА_18 . Зазначив, що замовник може давати переадресацію декілька разів, документи (товарно-транспортні накладні) не перероблялись. Також наполягав, що їх зустрічав на автомобілі саме ОСОБА_8 .. З ним проводилось впізнання, були поняті, він сам впізнав ОСОБА_8 , який їх зустрічав та показував, де розвантажуватись. Крім того, він сам малював схему місця розвантаження вантажу при допиті у слідчого;
- показання свідка ОСОБА_12 , який зазначав, що він є директором ТОВ «Мрія», приватним підприємцем, займається вантажоперевезеннями. ОСОБА_8 є його знайомим, з ним хороші стосунки. З м. Луцьк до м. Шепетівка перевезення вантажу здійснювалося один раз водієм ОСОБА_19 . Заявку на перевезення він виявив на інтернет-ресурсі «Ларді-транс». Коли зателефонував, то виявилося, що замовником вантажу є ОСОБА_8 . Він дав йому номер телефону водія. ОСОБА_8 зустрічав вантажівку та наказав розвантажити її біля Шепетівського сміттєзвалища твердих побутових відходів. Ввечері завезли, а на другий день розвантажували, після чого туди приїхала поліція, телебачення. Замовником маршрут може змінюватися декілька разів. Вантаж зовні виглядав як земля, але мав неприємний кислий запах. Розрахунок за перевезення ОСОБА_8 здійснив на картку.
Також апеляційним судом було безпосередньо досліджено схематичне зображення місця розвантаження вантажу з «СКФ Україна» м. Луцьк у травні 2018 року, складене 04.01.2022 свідком ОСОБА_13 , підписане ним та долучене до його протоколу допиту, з якого вбачається місце розвантаження двох автомобілів (т.4 д.р а.п. 226).
В ході судового розгляду колегією суддів апеляційного суду встановлено, що вказане схематичне зображення виготовлено та підписано безпосередньо особою, яка його виготовила, тобто свідком ОСОБА_13 , який під час допиту в судовому засіданні підтвердив, що до протоколу свого допиту в якості свідка він додавав власноручно зроблене схематичне зображення місця розвантаження вантажу з «СКФ Україна» м. Луцьк у травні 2018 року в м. Шепетівка. 
Також під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.01.2022 року свідок ОСОБА_13 упізнав ОСОБА_8 як чоловіка, який у травні 2018 року на в`їзді в м. Шепетівка зустрів, провів та вказав місце розвантаження вантажу з «СКФ Україна» м. Луцьк (т.4 д.р а.п. 227-229).
Окрім того, були досліджені дані відеосюжетів ТОВ ТРК «Лайк ТВ» від 18.05.2018, від 23.05.2018, від 08.06.2018, відповідно до яких вбачається вивантаження з вантажного автомобіля ґрунту на земельній ділянці поряд Шепетівського міського полігону твердих побутових відходів на околиці м. Шепетівка, перебування на місці події ОСОБА_8 та визнання ним обставин зустрічі і розвантаження транспортних засобів з побутовими відходами, які, як виявилося в подальшому, є небезпечними відходами (т. 2 а.п. 36-37).
Допитавши безпосередньо в суді апеляційної інстанції указаних вище свідків, апеляційний суд дійшов висновку, що в матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які б викликали сумніви в щирості та достовірності їх послідовних показань, а самі їх показання узгоджуються між собою та з письмовими доказами у провадженні. 
З аналогічних підстав апеляційний суд вказав, що жодним чином не спростовують показання вказаних свідків про безпосередню участь обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення ті обставини, що замовником перевезення та перевізником відходів було ТОВ «Утільвторпром», що зазначено у товарно-транспортних накладних, оскільки з показань свідків, а саме водіїв ОСОБА_15 та ОСОБА_13 , вбачається, що вже в процесі транспортування вантажу після завантаження та отримання ТТН маршрут руху був скоригований по телефону, їх зустрічав ОСОБА_8 біля м. Шепетівка, він орієнтував, куди їхати й де розвантажувати; розраховувався за вказані послуги по перевезенню.
Апеляційним судом також встановлено, що факт безпосередньої участі обвинуваченого ОСОБА_8 у зустрічі та розвантаженні великогабаритних транспортних засобів з небезпечними відходами, їх кількість підтверджується показаннями самого обвинуваченого, свідків, протоколами огляду місця події з відповідними додатками й даними сюжетів місцевого телебачення, де ОСОБА_8 без жодного тиску і примусу повідомляв та визнавав обставини вказаних дій. При цьому повідомляв такі деталі вчинення кримінального правопорушення, які могли бути відомі виключно особі, яка безпосередньо причетна до таких протиправних дій.
Також апеляційний суд обґрунтовано не погодився з висновками місцевого суду про визнання недопустимими доказів, які були зібрані органами Державної екологічної інспекції.
Дослідивши безпосередньо в суді апеляційної інстанції акт обстеження земельної ділянки від 14.05.2021 № 23/02, акт відбору проб ґрунтів від 22.05.2018 № А-22-05-18-8, акт відбору проб ґрунтів від 07.05.2021 № 07-05-2021-5, від 14.05.2021 № 14-05-21-8, протоколи вимірювань показників та властивостей ґрунтів (т. 3 а.п. 132-151), які були складені Державною екологічною інспекцією, апеляційний суд дійшов вмотивованого висновку, що ці письмові докази зібрані Державною екологічною інспекцією у межах наданих їй повноважень, а потім ці матеріали були спрямовані до правоохоронних органів для вирішення питання про притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності. 
Після цього вказані відомості були внесенні до ЄРДР, і органи досудового розслідування провели окремі процесуальні й слідчі дій, в тому числі призначили та провели декілька експертних досліджень. Тому висновок місцевого суду про визнання цих доказів недопустимими, оскільки вони були зібрані не стороною обвинувачення й до внесення відомостей в ЄРДР, є необґрунтованим, з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду.
Також апеляційним судом було безпосередньо досліджено висновок експерта за результатами проведення судової інженерно-екологічної експертизи№ 1114/21-23 від 11.10.2021. 
Апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про безпідставне визнання місцевим судом неналежним доказом висновок експерта за результатами проведення судової інженерно-екологічної експертизи № 1114/21-23 від 11.10.2021 з питань № 2, 3, 4, 5, 6, 7 щодо визначення розміру шкоди у висновку станом на 22.05.2018 та станом на 21.05.2021, а не станом на час вчинення кримінального правопорушення, оскільки така шкода експертом була визначена як на день вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим (травень 2018 року), так і станом на травень 2021 року. При цьому розмір шкоди, яка була спричинена внаслідок протиправних дій ОСОБА_8 навколишньому природному середовищу, а саме місцевій громаді в особі Шепетівської міської ради, була визначена станом на час вчинення злочину.
Тому доводи касаційної скарги про безпідставність визнання апеляційнім судом належним доказом висновку експерта № 1114/21-23 від 11.10.2021 з указаних вище мотивів не вбачаються обґрунтованими.
Також апеляційний суд належним чином перевірив висновок за результатами санітарно-хімічних та токсиколого-гігієнічних досліджень зразків Дніпровського державного медичного університету № 2558 від 15.09.2021, вказавши таке.
На підставі постанови слідчого від 20.07.2021 було призначено інженерно-екологічну експертизу для вирішення питань, зокрема, чи мало місце забруднення та/або засмічення земельної ділянки площею 0,0982г, а площа забруднення та засмічення якої збільшилася до 0,1213 га, яка знаходиться по АДРЕСА_7, розташована в кадастровому кварталі 6810700000:01:004, межує із земельною ділянкою з кадастровим номером 6810700000:01:004:0716, шламом шліфувальним (металошламом) (т. 3 а.п. 206-209).
Проведення експертизи було доручено експерту ОСОБА_20 , судовому експерту Черкаського відділення Київського НДІСЕ, яка має вищу інженерно-екологічну освіту другого рівня за ступенем магістра, четвертий кваліфікаційний клас судового експерта, кваліфікацію судового експерта за спеціальністю 10.19, й відповідно до вимог ч. 2 ст. 102 КПК України була попереджена про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 69 КПК України та п. 2.1 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, експерт має право заявляти клопотання про надання додаткових матеріалів і зразків та вчинення інших дій, пов`язаних із проведенням експертизи.
Згідно п. 2.3 вказаної Інструкції експерту забороняється самостійно збирати матеріали, що підлягають дослідженню, а також самостійно вибирати вихідні дані для проведення експертизи, якщо вони відображені в наданих йому матеріалах неоднозначно.
Експерт ОСОБА_20 на підставі п. 2 ч. 3 ст. 69 КПК України, а також п. 2.1 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, заявила клопотання слідчому про надання додаткових матеріалів, а саме висновку за результатами санітарно-хімічних та токсиколого-гігієнічних досліджень промислових відходів (шламу шліфувального) (т. 3 д.р. а.п. 211).
22.09.2021 у відповідь на вказане клопотання експерта на її адресу надійшов лист від 21.09.2021 № 83-931-18 з додатковими матеріалами, а саме висновком за результатами санітарно-хімічних та токсиколого-гігієнічних досліджень зразків з додатками; протокол додаткового огляду місця події від 20.08.2021 з фототаблицею та акт відбору ґрунту від 20.08.2021 № 20-08-21-21(т. 3 д.р. а.п. 212).
Допитана в судовому засіданні в ході апеляційного розгляду експерт ОСОБА_20 зазначила, що у цьому кримінальному провадженні вона проводила судову інженерно-екологічну експертизу за матеріалами кримінального провадження, була попереджена про кримінальну відповідальність, підтримала свої висновки. Вказувала, що оскільки у їх експертній установі відсутня відповідна сертифікована лабораторія, яка може провести необхідні токсиколого-хімічні дослідження відходів, які були завезені в м. Шепетівка у травні 2018 року, клопотала перед органом досудового розслідування про надання їй відповідних даних з метою надання нею відповіді на питання слідчого. 
На виконання її клопотання органом досудового розслідування їй було надано експертний висновок, зроблений Випробувальним центром НДІ медико-біологічних проблем Дніпровського державного медичного університету від 15.09.2021, який має відповідні лабораторію та ліцензію для проведення таких досліджень. Указаний центр спеціалізується по дослідженню відходів по ґрунтам, вони є вузькими спеціалістами у цій галузі. Експерт зазначила, що вона часто користується послугами спеціалізованих інститутів, де є лабораторії цього профілю. 
Експерт пояснила, що під час проведення експертизи використовувала матеріали кримінального провадження, надані їй слідчим, в тому числі і акт обстеження земельної ділянки, проведеного працівниками Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області, який є органом, уповноваженим Державою у сфері охорони навколишнього природного середовища. Зазначила, що під час проведення експертного дослідження нею матеріали кримінального провадження оцінювалися в сукупності, а не кожен документ окремо, і саме на підставі них нею зроблено відповідний висновок.
Зазначила, що згідно з п.3.3 Методики нарахування збитків за забруднення та засмічення, факти забруднення та засмічення встановлюються уповноваженими особами, що здійснюють державний контроль - Державною екологічною інспекцією, яка надає протоколи вимірювання, якими користувалась експерт.
Відповідно до ст. 242 КПК України експертиза проводиться експертом за зверненням сторони кримінального провадження, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.
Зі змісту ст. 101 КПК України вбачається, що кожна сторона кримінального провадження має право надати суду висновок експерта, який ґрунтується на його наукових, технічних або інших спеціальних знаннях. Висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність. Кожна сторона має право звернутися до суду з клопотанням про виклик експерта для допиту під час судового розгляду для роз`яснення чи доповнення його висновку.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, надані експертом ОСОБА_20 висновки судової інженерно-екологічної експертизи зроблені на підставі наданих стороною обвинувачення (ініціатором проведення експертизи) матеріалів, в тому числі й проведення досліджень у відповідній акредитованій установі, й підстави, які б викликали сумніви у їх достовірності, відсутні.
Крім того експерт ОСОБА_20 в судовому засіданні роз`яснила свій висновок. Зазначила, що використала при проведенні експертизи дослідження, проведені Випробувальним центром НДІ медико-біологічних проблем Дніпровського державного медичного університету від 15.09.2021, який має відповідні лабораторію та ліцензію для проведення таких досліджень. 
При цьому колегія суддів апеляційного суду обґрунтовано не враховувала висновок керівника Випробувального центру НДІ МБП Дніпровського державного медичного університету, професора ОСОБА_21 з додатками як окремий доказ у цьому кримінальному провадженні, а сприйняла його як додаток до висновку судової інженерно-екологічної експертизи № 1114/21-23 від 11.10.2021 року, що не суперечить чинному процесуальному законодавству.
Стосовно доводів касаційної скарги про те, що прокурор, інкримінуючи засудженому ОСОБА_8 створення небезпеки для довкілля як кваліфікуючу ознаку, що міститься в диспозиції ч. 1 ст. 239 КК України, та спричинення тяжких наслідків, що є кваліфікуючою ознакою за ч. 2 ст. 239 КК України, допустив помилку, то ці доводи також не вбачаються обґрунтованими, оскільки за змістом диспозиції частини другої вказаної статті КК України в ній власне й передбачено відповідальність за діяння, які вказані в частині першій цієї статті, якщо вони спричинили тяжкі наслідки.
При цьому позиція сторони захисту про те, що тяжкі наслідки як елемент об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 239 КК України, полягають саме у заподіянні шкоди довкіллю та людині, що характеризується підвищеною небезпекою для всього живого, і не може уособлюватися лише в певній сумі збитків, не вбачається такою, що відповідає точному змісту указаної норми права в контексті положень КК України та доктринального розуміння поняття тяжких наслідків кримінального правопорушення, оскільки є надто вузьким розумінням цього поняття.
Разом із тим, відповідно до положень ч. 2 ст. 439 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційноїінстанції при новому розгляді кримінального провадження.
Однак, апеляційний суд в порушення приписів ч. 2 ст. 439 КПК України при новому розгляді кримінального провадження не в повному обсязі виконав вказівки суду касаційної інстанції й при цьому допустив істотні суперечності у змісті вироку.
Відповідно до диспозиції ч. 2 ст. 239 КК України кримінальна відповідальність встановлена за забруднення або псування земель речовинами, відходами чи іншими матеріалами, шкідливими для життя, здоров`я людей або довкілля, внаслідок порушення спеціальних правил, якщо це створило небезпеку для життя, здоров`я людей чи довкілля, якщо це спричинило загибель людей, їх масове захворювання або інші тяжкі наслідки.
Таким чином, кримінально караними за змістом указаної норми Особливої частини КК України є два діяння: 1) забруднення земель; 2) псування земель. Вказані діяння не є тотожними. 
Відповідно до обвинувального акта за кінцевою кваліфікацією його дій ОСОБА_8 було пред`явлено обвинувачення у забрудненні земель відходами, шкідливими для довкілля, внаслідок порушення спеціальних правил, що створило небезпеку для довкілля та спричинило тяжкі наслідки, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 239 КК України (т. 6. а.с. 9).
При цьому згідно з розширеним формулюванням висунутого обвинувачення в обвинувальному акті (т. 6 а.с. 8) зазначено, що вивантаження небезпечних відходів ОСОБА_8 призвело як до 1) забруднення, так і до 2) засмічення земельної ділянки. Термін «псування» земель окремо в обвинувальному акті не фігурує. 
Стосовно вирішення питання про те, у вчиненні якого саме діяння ОСОБА_8 визнано винним (доведена його вина), у вироку апеляційного суду містяться твердження, які суперечать один одному.
Зокрема, колегія суддів апеляційного суду посилається на те, що стаття 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» № 963-IV від 19 червня 2003 року містить визначення термінів, відповідно до яких:
забруднення земель - це накопичення в ґрунтах і ґрунтових водах внаслідок антропогенного впливу пестицидів і агрохімікатів, важких металів, радіонуклідів та інших речовин, вміст яких перевищує природний фон, що призводить до їх кількісних або якісних змін;
псування земель - це порушення природного стану земель, яке здійснюється без обґрунтованих проектних рішень, погоджених та затверджених в установленому законодавством порядку, забруднення їх хімічними, біологічними та радіоактивними речовинами, в тому числі тими, що викидаються в атмосферне повітря, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами, неочищеними стічними водами, порушення родючого шару ґрунту, невиконання вимог встановленого режиму використання земель, а також використання земель у спосіб, що погіршує їх природну родючість.
Далі колегія суддів апеляційного суду робить висновок, що під псуванням земель слід розуміти також і засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами, неочищеними стічними водами (т. 8 а.с. 80 або стор. 17 вироку).
Тобто колегія суддів у вироку фактично висловлює позицію про те, що вжите в обвинувальному акті поняття засмічення земель власне й варто розуміти як псування, однак у такому разі не дає відповіді на принципове питання щодо меж висунутого особі обвинувачення, а саме: 
- чи було згідно з обвинувальним актом ОСОБА_8 інкриміновано лише забруднення земель, чи йому було інкриміновано як забруднення, так і псування (засмічення) земель? 
Надалі колегія суддів апеляційного суду указує, що, враховуючи розмір шкоди довкіллю, заподіяної забрудненням та псуванням (засміченням) земельної ділянки, а саме в сумі 3 372 765,76 гривень (733 886,26 грн + 2 638 879,50 грн), колегія суддів вважає доведеним, що забрудненням та псуванням (засміченням) земель відходами, шкідливими для довкілля, внаслідок порушення спеціальних правил, що створило небезпеку для довкілля, заподіяно тяжкі наслідки.
Таким чином, за змістом матеріалів провадження й згідно з позицією колегії суддів апеляційного суду чітко розмежовуються суми шкоди, яка була завдана окремо 1) забрудненням земель і окремо 2) їх псуванням (засміченням). 
При цьому у підсумку в оскаржуваному вироку апеляційного суду від 08 вересня 2025 року зазначено, що колегія суддів апеляційного суду вважає доведеною вину ОСОБА_8 лише у забрудненні земель відходами, шкідливими для довкілля, внаслідок порушення спеціальних правил, що створило небезпеку для довкілля та спричинило тяжкі наслідки (т. 8 а.с. 82 або стор. 22 тексту самого вироку третій абзац знизу).
Тобто підсумково, не дивлячись на попередні аргументи щодо співвідношення понять псування і засмічення земель як тотожних понять чи як понять, де одне включає в себе інше, апеляційний суд визнав доведеною вину ОСОБА_8 лише у забрудненні земель. Псування (засмічення) земель у підсумковому формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, не фігурує. Аргументів про те, що це діяння взагалі інкримінувалося ОСОБА_8 згідно з обвинувальним актом немає. 
Однак абзацом вище цієї фрази апеляційний суд пише в оскаржуваному вироку, що розмір шкоди, зумовленої забрудненням вказаної вище земельної ділянки станом на 22.05.2018 становить 738 886, 26 грн; розмір шкоди, зумовленої її засміченням станом на 22.05.2018 становить 2 638 879, 50 грн, а всього - в сумі 3 372 765,76 гривень, що вказує на спричинення тяжких наслідків (до речі, підсумкова сума указаних двох чисел є неправильною, вона складає насправді 3 377 756,76 грн).
Таким чином, визнавши у підсумку в оскаржуваному вироку доведеною вину ОСОБА_8 лише у забрудненні земель, що не тотожно їх псуванню (засміченню), і не визнаючи його вину доведеною також і у їх псуванні (засміченні), апеляційний суд у якості тяжких наслідків вчиненого діяння встановив розмір спільної шкоди як за забруднення земель, так і за їх псування (засмічення), в сумі понад три мільйони гривень, що є суперечливим, хоча має істотне значення як для кваліфікації кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 239 КК України, в аспекті встановлення його наслідків, так і для можливого у майбутньому вирішення питання про відшкодування шкоди, яка можливо була завдана діями обвинуваченого довкіллю. 
При цьому апеляційний суд, визнавши доведеною вину ОСОБА_8 лише у забрудненні земель знову не зробив власного висновку про те, чи може розмір шкоди власне лише за забруднення земель у сумі 738 886, 26 грн кваліфікуватися як тяжкі наслідки в контексті положень ч. 2 ст. 239 КК України та положень цього Кодексу в цілому. 
Тому, на думку колегії суддів касаційного суду, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема наявні недопустимі істотні суперечності у змісті обвинувального вироку, що відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України є підставою для скасування такого рішення з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Тому, керуючись положеннями ст. ст. 412, 419, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Хмельницького апеляційного суду від 08 вересня 2025 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. 
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3