Справа № 503/1294/23 
Провадження № 2-п/503/3/25 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року 

Кодимський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Калашнікової Т.О.,
при секретарі судового засідання Поліковській О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду через свого представника – адвоката Петльовану Н.С. з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 26.01.2015 року у справі №307/4062/14-ц було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , 2012 року народження, аліменти у розмірі частини місячного доходу (заробітку) платника аліментів щомісяця. У зв`язку з нерегулярною сплатою аліментів з боку відповідача, утворилась заборгованість в розмірі 178969,27 грн. За таких обставин позивач звернулась до суду із позовом про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів за період з лютого 2015 року по вересень 2023 року в сумі 178969,27 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн.
20 листопада 2023 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі та розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
04 грудня 2023 року винесено заочне рішення у даній цивільній справі: позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задоволено; стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пеню за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 178969 (сто сімдесят вісім тисяч дев`ятсот шістдесят дев`ять) грн. 27 коп.; стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 (шість тисяч) грн 00 коп., а також стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір на користь держави в розмірі 1789 (одна тисяча сімсот вісімдесят дев`ять) грн 69 коп.
Ухвалою судді Кодимського районного суду від 01.01.2025 року було прийнято заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та призначено судове засідання по розгляду заяви про перегляд заочного рішення на 17 липня 2025 року.
Ухвалою судді Кодимського районного суду від 13 серпня 2025 року вищевказане заочне рішення скасовано та дану цивільну справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
В судове засідання позивач та її представник не з`явились, від її представника – адвоката Петльованої Н.С. надійшла до суду заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи без їх участі.
Відповідач та його представник – адвокат Чолан М.В. в судове засідання також не з`явились, однак представник відповідача надіслав до суду заяву, в якій позов не визнав у повному обсязі та просив розглядати цивільну справу у його відсутність та без участі відповідача. У письмових поясненнях відповідач ОСОБА_2 зазначив, що дійсно у 2008-2022 року він практично аліменти на утримання дитини не сплачував. Однак, такі обставини були викликані хворобою батька, який помер у 2019 році, та відсутністю у нього стабільного матеріального доходу. Протягом 2015-2016 року, під час його перебування в АТО, належна йому банківська картка (банк «ПУМБ») знаходилась у матері, яку він просив перераховувати аліменти позивачеві через касу «Приватбанк» на банківську картку ОСОБА_1 . Також додав, що станом на 29.09.2025 року він не має жодної заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини перед позивачем. Тому, з цих підстав, просить відмовити у позовних вимогах та звільнити його від сплати пені за несплату аліментів на утримання дитини.
Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
З матеріалів встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано відповідно до рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 11.03.2014 року у справі №307/252/14-ц (а.с.7 на звороті).
Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 04.02.2012 року відділом державної реєстрацї актів цивільного стану Тячівського районного управління юстиції (а.с.6).
26.01.2015 року Тячівським районним судом Закарпатської області у справі №307/4062/14-ц видано виконавчий лист, згідно якого з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини в розмірі частини місячного доходу (заробітку) платника аліментів щомісяця (а.с.10).
Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №47239063, що перебуває на виконанні у Глобинському відділі державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, виданого державним виконавцем Т.Засько встановлено, що за матеріалами виконавчого провадження наявна заборгованість зі сплати аліментів, яка за період з лютого 2015 року по вересень 2023 року становить 178969,27 грн (а.с. 27-28).
Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Ст.180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Ч.4 ст.155 СК України визначено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Частиною 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до постанови ВС/КЦС від 17.11.2021, прийнятої за результатами розгляду справи №569/14819/19 (провадження № 61-1586св20), правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
Згідно висновку якого дійшла колегія суддів ВС/КЦС у постанові від 19.01.2022, прийнятій за результатами розгляду справи №711/679/21, стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У сімейному кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів; розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%.
Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.
При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
Відповідач не довів належними та допустимими доказами, що він вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання зі сплати аліментів протягом всього часу виникнення заборгованості, а саме з лютого 2015 року по вересень 2023 року.
Зокрема, доказів направлення відповідачем грошових коштів (аліментів) засобами поштового зв`язку на адресу позивачки, перерахування таких платежів на банківську картку позивача, відмови останньої в отриманні грошових коштів, тощо,- відповідачем не надано.
У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.
Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч.1 ст.196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.
Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.
Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.
Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:
?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:
?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;
A1- нарахована сума аліментів за перший місяць;
Q1- кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;
A2- нарахована сума аліментів за другий місяць;
Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;
An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;
Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.
Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.
Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
Тож прострочення сплати аліментів з вини відповідача стало підставою для вимог позивача про стягнення з відповідача неустойки (пені) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожний день прострочення.
Так, дійсно як вбачається з довідки №60172/24.2-30 від 29.09.2025 року за підписом в.о.начальника Глобинського відділу ДВС у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції Наталії Шкірко заборгованість зі сплати аліментів саном на 29.09.2025 року за виконавчим листом №307/4062/14-ц, виданим 26.01.2015 року Тячівським районним судом Закарпатської області, згідно якого з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини в розмірі частини місячного доходу (заробітку) платника аліментів щомісяця, відсутня.
Однак, така обставина не може бути підставою для звільнення відповідача від сплати неустойки (пені) за несплату аліментів за минулий період, а саме утворення заборгованості по сплаті аліментів за період часу з лютого 2015 року по серпень 2023 року в розмірі 178969 гривень 27 копійок, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №47239063, який перебуває на виконанні у Глобинському відділі державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, виданого державним виконавцем Т.Засько.
Натомість, наданий позивачем розрахунок державного виконавця щодо заборгованості по сплаті аліментів ніким неоспорений в установленому порядку, а тому суд приймає його до уваги. Крім того, відповідачем не надано жодних доказів на спростування розміру заборгованості по сплаті аліментів, в тому числі щодо сплати аліментів на утримання дитини протягом 2015-2016 років, як він вказує у поясненнях, надісланих до суду.
В свою чергу, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч.1 ст.196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989р.).
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
В свою чергу пунктом 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.8 ст.141 цього ж Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги №2023/16, укладений 17.04.2023 року між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Петльованою Н.С., Додаток №2 від 14.06.2023 до зазначеного договору, в якому сторонами було погоджено гонорар в розмірі 6000 грн, які клієнт сплачує протягом двох робочих днів з моменту виставлення адвокатом рахунку. Згідно платіжної інструкції № 0.0.3049243704.1 від 15.06.2023 року позивач ОСОБА_1 сплатила на рахунок адвоката Петльованої Н.С. 6000,00 грн. за договором про надання правової допомоги від 17.04.2023 року.
Відповідно до ч.1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з частинами першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.
До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо.
Аналогічний висновок зазначений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 червня 2020 року справа № 466/9758/16-ц (провадження № 61-39474св18).
Як встановлено судом, між адвокатом Петльованою Н.С. та позивачем ОСОБА_1 був укладений договір №2023/16 від 17.04.2023 року про надання правової допомоги.
Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення нею витрат в суді першої інстанції.
Крім того, як роз`яснив Верховний суд у своїй постанові від 20.11.2020 року у справі №910/13071/19. Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.
Враховуючи зазначене вище, а також ту обставину, що зазначені судові витрати підтверджені належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку, про наявнісь підстави для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 витрат, понесених останньою на професійну правничу допомогу.
Також, відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1789,69 грн., оскільки позивач звільнена від їх сплати у відповідності до ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».
Керуючись ст.ст. 263-265, 268, 273, 279, 280, 430 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , пеню за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 178969 (сто сімдесят вісім тисяч дев`ятсот шістдесят дев`ять) грн. 27 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 (шість тисяч) грн 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір на користь держави в розмірі 1789 (одна тисяча сімсот вісімдесят дев`ять) грн 69 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.
Суддя       Т.О. Калашнікова