П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/16868/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Окис Тетяна Олександрівна 
Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю. 
20 квітня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Сторчака В. Ю. 
суддів: Граб Л.С.  Матохнюка Д.Б. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Коростенська виправна колонія (№71)" про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1  звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Державної установи "Коростенська виправна колонія (№71)" про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року у справі №240/16868/24 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Коростенська виправна колонія (№71)» щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168, за період з 24 лютого по 31 травня 2022 року у розмірі 30000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок на місяць, зобов`язано Державну установу «Коростенська виправна колонія (№71)» нарахувати і виплатити ОСОБА_1 недоплачену частину додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168, за період з 24 лютого по 31 травня 2022 року, виходячи з її розміру 30000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок на місяць, з урахуванням попередньо виплаченої суми такої винагороди, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Позивач подав до суду заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення у справі. Обґрунтовуючи заяву, позивач зазначає, що рішення суду не виконується, та додаткова винагорода не виплачується.
Ухвалою суду від 30 вересня 2025 року заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю задоволено. Зобов`язано Державну установу «Коростенська виправна колонія (№71)» подати до суду звіт про виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року у справі №240/16868/24. Встановлено Державній установі «Коростенська виправна колонія (№71)» строк для подання звіту про виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 року у справі №240/16868/24 протягом 30 днів з дня отримання копії цієї ухвали суду. Попереджено начальника Державної установи «Коростенська виправна колонія (№71)», що відповідно до частини 10 статті 3823 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неподання звіту у строк, встановлений судом, або у разі подання звіту з порушенням такого строку та за відсутності поважних причин, які унеможливили його вчасне подання, суд встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини 3 статті 3821 Кодексу адміністративного судочинства України, а також накладає штраф на керівника такого суб`єкта владних повноважень.
Державна установа «Коростенська виправна колонія (№71)» подала звіт про виконання рішення суду, в якому вказує, що з метою виконання рішення було направлено до Департаменту листи щодо надання додаткового фінансування за програмою 3601020 «Виконання покарань установами і органами Державної кримінально-виконавчої служби України» за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» для сплати коштів за рішенням з відповідними розрахунками за №15-960 від 06 лютого 2025 року, за №15-2358 від 08 квітня 2025 року, за №15-2939 від 05 травня 2025 року, за №15-4958 від 06 серпня 2025 року. Після створення Північно-Центрального міжрегіонального управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції та внесення змін до Положення про державну установу «Коростенська виправна колонія (№71)» у серпні 2025 року та його реєстрації у вересні 2025 року боржником з метою виконання рішення було направлено до Управління листи щодо надання додаткового фінансування за програмою 3601020 «Виконання покарань установами і органами Державної кримінально-виконавчої служби України» за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» для сплати коштів за рішенням з відповідними розрахунками за №15-6713 від 09 жовтня 2025 року, за №15-7027 від 28 жовтня 2025 року. Станом на 30 жовтня 2025 року кошти на виплату за рішенням не надходили. При надходженні фінансування заборгованість перед заявником по рішенню в сумі 68841,66 грн та ПДФО 12391,50 грн буде погашено. Міністерством юстиції України у листі №87791/102897-33-25/16.3.2 від 20 червня 2025 року, вказано, що законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» Міністерству юстиції України за бюджетною програмою 3601020 «Виконання покарань установами і органами Державної кримінально-виконавчої служби України» затверджено видатки в обсягах, що забезпечують розрахункову потребу лише на 39,6%. Згідно з Бюджетним кодексом України бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення. 
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року прийнято звіт Державної установи "Коростенська виправна колонія (№71)" про виконання судового рішення у справі № 240/16868/24.
Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до статті 381-1 Кодексу адміністративного судочинства України, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382, 382-3 і 383 цього Кодексу.
Згідно з частиною 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Відповідно до частини 2 статті 382-1 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Отже, судом можуть бути вжиті заходи реагування судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення строку для подачі звіту та накладення штрафу.
Поряд з тим, суд зауважує, що такий захід судового контролю підлягає до застосування у разі не виконання суб`єктом владних повноважень рішення суду без наявності на те поважних причин.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови. У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. Суд, установлюючи строк для подання звіту, повинен ураховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
При цьому, встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження.
Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі №0640/3719/18, від 11 червня 2020 року у справі №640/13988/19.
За змістом постанови Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі №802/357/17-а, звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю, позивач зобов`язаний навести аргументи на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і надати докази в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення.
Таким чином, не повне виконання рішення суду фактично зумовлено лише відсутністю виділення відповідачу додаткових асигнувань на відповідні цілі.
Враховуючи наведені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність об`єктивних підстав вважати, що відповідач наразі ухиляється від виконання судового рішення, оскільки виконання відбувається в порядку черговості виконання рішень судів, в умовах відсутності бюджетного фінансування, в період дії воєнного стану в Україні, коли фінансові ресурси держави закумульовані на потребах оборони країни.
Колегія суддів також бере до уваги, що відповідачем вживаються залежні від нього дії спрямовані на виконання рішення суду, а відтак зобов`язання відповідача подати новий звіт про виконання рішення суду не буде сприяти пришвидшенню його виконання.
Виходячи з викладеного, зважаючи на ненаведення позивачем обґрунтованих аргументів щодо необхідності вжиття заходів судового контролю та доказів у підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення, суд першої інстанцції обгрунтовано прийняв звіт про виконання судового рішення, поданий відповідачем.
Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. При вирішенні даного публічно-правового спору, суд правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку і, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Щодо інших доводів скаржника, колегія суддів зазначає, що у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону ухвала Житомирського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року, в межах доводів апеляційної скарги відповідача відповідає.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що Житомирський окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Граб Л.С.    Матохнюк Д.Б.