Справа № 523/5693/26
Провадження №1-кп/523/1406/26
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
25 березня 2026 року м.Одеса
Пересипський районний суд міста Одеси у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , вивчивши в порядку ст.ст.381-382 КПК України у спрощеному провадженні в приміщенні суду обвинувальний акт й додані до нього матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №12026164490000038 від 11.02.2026 року, за обвинуваченням: 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Нова Дофіновка Комінтернівського району Одеської області, громадянина України, зі середньою освітою, одруженого, військовослужбовця військової служби за мобілізацією у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,
ВСТАНОВИВ:
На адресу Пересипського районного суду м.Одеси із Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону одночасно із означеним обвинувальним актом щодо вчинення кримінального проступку, в якому викладено клопотання прокурора ОСОБА_3 про розгляд акта у спрощеному порядку, також для розгляду надійшли матеріали кримінального провадження та відповідна заява сторони захисту.
Приписи ч.1 ст.382 КПК України встановлюють, що у разі розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку у спрощеному провадженні, суд у п`ятиденний строк з дня отримання такого обвинувального акта, вивчає його та додані до нього матеріали і ухвалює вирок. 
Вивчивши в порядку ст.ст.381-382 КПК України надані для судового розгляду обвинувальний акт й додані до нього матеріали, суд доходить наступних висновків.
Згідно з обвинувальним актом та матеріалами кримінального провадження, досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлені час і місці обвинувачений ОСОБА_2 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, проходячи її у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, в порушення вимог ст.ст.9, 11, 13, 16, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, всупереч законам України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», зв`язавшись з невстановленою під час досудового розслідування особою за допомогою месенджеру «Telegram» через чат-бот « ІНФОРМАЦІЯ_2 », не маючи спеціального дозволу, незаконно замовив та придбав психотропну речовину, обіг якої заборонено – PVP (1-феніл-2-піролідін-1-іл-пентан-1-он), масою 0,3356г, сплативши за неї грошові кошти у невстановленому розмірі шляхом переказу на банківську картку, а також почав з цього моменту незаконно зберігати при собі вказану психотропну речовину для особистого вживання без мети збуту до 23:15 годин 11.02.2026.
В подальшому, 12.02.2026 о 00:05 годин, співробітниками ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, в ході огляду місця події по вул.Академіка Заболотного 60 в м.Одесі, в присутності понятих, обвинувачений ОСОБА_2 добровільно видав один прозорий полімерний пакет із застібкою, в середині якого знаходилась порошкоподібною речовина білого кольору, яка містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої обмежено - PVP (1-феніл-2-піролідін-1-іл-пентан-1-он), кількісний вміст якої за висновком експерта №СЕ-19/115-26/2451-НЗПРАП від 20.02.2026 року становить 0,3356г, що перевищує її невеликий розмір, встановлений Таблицею 2 наказу Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01.08.2000 року (у редакції наказу МОЗ України від 29.07.2010 №634), яку вказаний обвинувачений незаконно придбав та зберігав при собі для особистого вживання, без мети збуту.
Отже, за обвинувальним актом, ОСОБА_2 висунуте обвинувачення у незаконному придбанні, зберіганні психотропної речовини без мети збуту, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України. 
Відповідно до означеної вище заяви сторони захисту, обвинувачений ОСОБА_2 за участю захисника ОСОБА_4 , погодились зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомилися з обмеженням права на апеляційне оскарження, виявивши згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, а обвинувачений при цьому повністю й беззаперечно визнав свою винуватість та просив призначити йому покарання у вигляді апробаційного нагляду.
Як слідує з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_2 під час досудового розслідування повністю визнав свою провину за висунутою підозрою, що ідентична викладеному в акті обвинуваченню, а будучи допитаним дізнавачем в якості підозрюваного, надав в цілому визнавальні покази про вчинене ним при наведених вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у матеріалах досудового розслідування та фактичні обставини скоєного кримінального проступку.
Втім, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_2 у вчиненні ним кримінального проступку, фактичні обставини якого ним та ніким із учасників провадження не оспорюються, об`єктивно та повністю підтверджуються наявними у матеріалах досудового розслідування доказами, дослідження яких не здійснювалось, відповідно до ч.1 ст.382 КПК України.
Приймаючи до уваги наведені обставини, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_2 незаконно придбав та зберігав психотропну речовину без мети збуту, а відтак дії зазначеного обвинуваченого вірно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст.309 КК України.
Так, з огляду на ч.1 ст.309 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою закону настає за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту, що карається штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або пробаційним наглядом на строк до п`яти років, або обмеженням волі на той самий строк.
За змістом ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу й у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Внаслідок означених вимог закону, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого ним, особливу небезпечність вилученої у нього психотропної речовини та те, що в силу ст.12 КК України скоєне ним відноситься до категорії кримінальних проступків, що мало місце в умовах воєнного стану і збройної агресії рф проти України, а також судом ураховуються стан здоров`я зазначеного обвинуваченого та характеризуючі його особу дані.
Так, за матеріалами кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_2 свою провину в інкримінованому діянні визнав; раніше не судимий і вперше притягається до кримінальної відповідальності; є військовослужбовцем за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , але на підставі наказу командира цієї ж військової частини № НОМЕР_2 від 04.07.2025 визнаний таким, що з 18.06.2025 самовільно залишив військову частину і знятий з усіх видів забезпечення; згідно службової характеристики військової частини НОМЕР_1 за час військової служби зарекомендував себе посередньо і фізично здоровий; одружений і має дитину 2015 року народження; на диспансерному обліку КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ООР та КНП «Міський психіатричний диспансер» ОМР не перебуває; забезпечений місцем реєстрації та проживання на території Одеського району Одеської області.
Комплексність наведених обставин свідчить про певну схильність обвинуваченого ОСОБА_2 до вчинення кримінально-протиправних діянь, про його ухилення від виконання обов`язків військової служби в умовах воєнного стану і збройної агресії рф проти України, про його небажання виконувати конституційний обов`язок із захисту Вітчизни чи займатися суспільно-корисною працею під час складного для держави часу, про відсутність у нього легальних джерел доходів (у зв`язку з припиненням нарахування/виплати грошового забезпечення військовослужбовцю, який не з`явився на службу зі стаціонарного лікування), що одночасно обумовлює доцільність виправлення вказаного обвинуваченого в умовах суспільства та неможливість призначення йому таких видів покарання як штраф чи виправні роботи (ст.ст.53, 57 КК України).
Крім того, суд зауважує на тому, що через призму належності обвинуваченого ОСОБА_2 до військовослужбовців ЗСУ (незважаючи на його ухилення від виконання обов`язків військової служби) та в аспекті приписів ст.ст.14, 163 КВК України, якими визначено обмежені повноваження командування військових частин щодо контролю і нагляду військовослужбовців, засуджених до окремих видів покарання (до яких пробаційний нагляд законом не віднесено), а також ураховуючи імперативність ст.49-1 цього ж Кодексу, за якою контроль і нагляд за засудженими до пробаційного нагляду особами здійснюється виключно уповноваженими органами з питань пробації, то слід визнати неможливість призначення вказаному обвинуваченому покарання у виді пробаційного нагляду, оскільки у разі повернення останнього на військову службу, призначення такого виду покарання призведе до фактичної неможливості виконання вироку суду в цій частині під час подальшого проходження військової служби (відсутність контролю з боку уповноваженого органу пробації). 
Разом із тим, за обвинувальним актом, стороною обвинувачення в якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_2 , поміж іншого, визначено щире каяття.
Проте, з такою позицією сторони обвинувачення суд погодитись не може, оскільки згідно з правовими висновками Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (зокрема, постанова від 22.03.2018 року у справі №759/7784/15-к, від 09.10.2018 року у справі №51-275км17), розкаяння особи передбачає, окрім визнання фактів вчинення злочинів, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у скоєному, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.
Втім, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, викриття протиправності дій обвинуваченого ОСОБА_2 відбулося не у зв`язку з осудом ним своєї поведінки чи з`явленням до відділу поліції із зізнанням або ініціативною видачею ним психотропної речовини, не з огляду на намагання обвинуваченого виправити виниклу ситуацію, а внаслідок своєчасно вжитих правоохоронним органом відповідних оперативно-розшукових (слідчих) заходів (зупинки обвинуваченого працівниками поліції, оглядом місця події з вилученням психотропної речовини).
З огляду на викладене вище, зважаючи на визнання обвинуваченим ОСОБА_2 своєї провини, відомості, які б підтверджували факт дійсного щирого каяття вказаного обвинуваченого, мали знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження, але відповідних доказів на підтвердження означених обставин до суду не надано і матеріали провадження таких даних не містять.
Отже, за приписами ст.ст.66, 67 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_2 , слід віднести визнання ним своєї провини, а обставин, що обтяжують покарання вказаної особи, як визначено в обвинувальному акті та з чим також погоджується й суд, не встановлено.
Положення ч.ч.1, 3 ст.75 КК України встановлюють, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч.3 ст.127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, у разі не вчинення останнім протягом визначеного іспитового строку нового кримінального правопорушення і виконання покладених на нього обов`язків.
На підставі сукупності викладеного, з дотриманням принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, при визначенні виду та міри покарання у даному кримінальному провадженні, ураховуючи характер, обставини і суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим ОСОБА_2 та беручи до уваги наявні в матеріалах справи характеризуючі особу останнього дані, наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд у контексті ст.ст.50, 65 КК України доходить висновку про те, що виправлення зазначеного обвинуваченого має відбуватися без ізоляції від суспільства, з призначенням покарання у виді обмеження волі у визначених санкцією ч.1 ст.309 КК України межах, з одночасним звільненням обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та покладенням на нього низки відповідних обов`язків в порядку ст.ст.75, 76 цього ж Кодексу, що за переконанням суду є обґрунтованим й достатнім для виправлення зазначеного обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.
Питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні, суд вирішує в порядку ст.100 КПК України, а щодо процесуальних витрат, - в силу вимог ст.ст.124, 126 цього ж Кодексу. 
Керуючись ст.ст.100, 124-126, 369-371, 373-374, 381-382 КПК України, суд 
УХВАЛИВ:
ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, призначивши покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ст.75, п.п.1-2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України, звільнити ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки, якщо протягом визначеного іспитового строку зазначена особа не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В порядку ч.4 ст.76 КК України, ст.163 Кримінально-виконавчого кодексу України, виконання вироку в частині звільнення від відбування призначеного покарання та нагляду за засудженим  ОСОБА_2 , – покласти на Одеський районний відділ №3 філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України, а у разі повернення засудженого до проходження військової служби у лавах Збройних Сил України, - на командира відповідної військової частини.
В порядку ст.100 КПК України, речові докази у кримінальному провадженні – психотропну речовину, обіг якої обмежено, – PVP, яка запакована до полімерного сейф-пакету №CRI 1193634 та зберігається у камері схову ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області (квитанція від 18.03.2026, упакування ID 3026077634887968), - знищити.
На підставі ст.ст.124, 126 КПК України, процесуальні витрати у кримінальному провадженні в розмірі 1782,80 гривень, за проведення експертного дослідження, - стягнути з ОСОБА_2 , на користь держави.
Копії вироку направити прокуророві та ОСОБА_2 , надати для відома іншим заінтересованим особам, а також спрямувати до Одеського районного відділу №3 філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України та до ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, - для виконання, в межах їх відповідних повноважень.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Пересипський районний суд міста Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня ухвалення, а для обвинуваченого, – у той же строк з дня отримання його копії.

С у д д я: ОСОБА_1