Справа № 131/2071/25
Провадження № 2/131/769/2025 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 р. 	м. Іллінці 	

Іллінецький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Шелюховського М.В.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Іллінці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту непроживання зі спадкодавцем та неприйняття спадщини,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту непроживання особи разом зі спадкодавцем та неприйняття спадщини. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх матір – ОСОБА_3 .
Після смерті матері відкрилася спадщина, до складу якої входить будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 01.12.2004 року серії ВВО №433945, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та технічним паспортом на будинок та земельна ділянка площею 0,1221 га, кадастровий номер 0521255400:06:003:0027, яка розташована АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ЯА № 922173 від 24 жовтня 2005 року.
Спадкоємцями після смерті матері стали її діти: син (позивач), донька Відповідачка, ще одна їх сестра та брат відмовилися від прийняття спадщини, про що є відповідні відмови у спадковій справі №98/2024, яка потребує витребування у приватного нотаріуса Гайсинського районного нотаріального округу Савіцької Ж.Й.
У встановлений законом строк позивач звернувся до нотаріальної контори після смерті матері із заявою про прийняття спадщини, його брат та сестра відмовились від прийняття спадщини, про що подали нотаріусу відповідні заяви,
Відповідачка із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталась.
На день смерті матері позивач був зареєстрований та проживав разом з матір`ю за місцем відкриття спадщини. Відповідачка також була зареєстрована за місцем відкриття спадщини, проте фактично в будинку не проживає з 2014 року.
Під час оформлення спадкових прав стало відомо, що позивач не може оформити все спадкове майно, оскільки Відповідачка також була зареєстрована у будинку та вважається такою, що прийняла спадщину.
Встановлення факту неприйняття зацікавленої особи спадщини позивачу необхідно для спадкування всього майна після смерті матері.
Факт непроживання Відповідачки за місцем відкриття спадщини підтверджується заочним рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області №131/1532/24 від 18 грудня 2024 року, яким ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться в АДРЕСА_1 , копія якого додається до заяви. Зважаючи, що фактично Відповідачка більше десяти років не проживала у будинку, тому вона ще до смерті матері втратила право користування житловим будинком.
Оскільки законодавець пов`язує прийняття спадщини із фактом постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем, а не з фактом їх реєстрації за однією адресою, тому зацікавленій особі як такій, що не проживала із спадкодавцем, необхідно було у встановлений законом строк звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте таку заяву вона не подала, тому спадщину не прийняла.
На день смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не проживала за адресою АДРЕСА_1 , тому позивач звернувся до суду та просить встановити факт, що ОСОБА_2 спадщину після померлої - ОСОБА_3 не прийняла.
Оскільки Відповідачка не проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталась, тому підстав для визнання за нею права власності на частки житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті матері немає.
Встановлення факту про який позивач просить в заяві, необхідно йому для
оформлення спадкових прав, тому позивач звернувся до суду та просить суд встановити факт неприйняття спадщини після смерті матері.
Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 26 грудня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами загального позовного провадження, відкрито провадження та призначене підготовче судове засідання.
Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 26 грудня 2025 року витребувано у приватного нотаріуса Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області належним чином завірену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 та витребувано у Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України інформацію про виїзд громадянки України ОСОБА_2 на територію росії.
Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 29 січня 2026 року витребувано у Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України інформацію про виїзд громадянки України ОСОБА_2 на територію росії за період 2014-2024 років.
Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 29 січня 2026 року закрито підготовче провадження у справі, справа призначена до судового розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, проте представник позивача подала до суду заяву, в якій просить проводити судове засідання без їх участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задоволити, не заперечує щодо винесення заочного рішення по справі.
Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, про дату та місце судового засідання повідомлялась належним чином. Крім того, на сайті Судової влади України було опубліковано оголошення про дату слухання даної справи. Причини неявки у судове засідання відповідачка не повідомила, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалась, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності суду не надала.
Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, відзиву на позов та заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі до суду не надав, суд за згодою позивача та її представника розглядає справу у відсутності відповідача та згідно з ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Діденко Н.П. подала до суду заяву, в якій підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити в повному обсязі, просить розгляд справи проводити у її відсутність і відсутність позивача.
На підставі ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.9).
Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, що складається з належної їй майна, а саме: будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №6225364 від 17.01.2005 р.(а.с.19), та земельної ділянки площею 0,1221 га, кадастровий номер 0521255400:06:003:0027, яка розташована АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ЯА № 922173 від 24 жовтня 2005 року(а.с.18).
На час відкриття спадщини разом з спадкодавицею ОСОБА_3 була зареєстрована її донька ОСОБА_5 та онук ОСОБА_6 (а.с.43). 
Позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області Савіцької Ж.Й. із заявою про прийняття спадщини, яка була зареєстрована в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ за № 339 15 травня 2024 року, та відкрито спадкову справу № 98/2024 після смерті ОСОБА_3 (а.с.41-46). ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відмовились від прийняття спадщини, про що подали нотаріусу відповідні заяви(а.с.45-46).
Як вбачається з наданої приватним нотаріусом копії спадкової справи, ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини після смерті матері або з відмовою від спадщини до сплину шести місяців не звернулась.
Статтею 1270 ЦК України установлено строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини
Відповідно до вимог статей 1217,1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.
Згідно з частиною першою статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина третя, п`ята статті 1268 ЦК України). Таким чином, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.
Так, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.43). Однак, за зазначеною адресою відповідачка тривалий час фактично не проживала, в тому числі, й на час смерті своєї матері ОСОБА_1 . Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 18.12.2024 року визнано ОСОБА_2 та ОСОБА_9 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.10-11).
Положеннями ч.ч.1,6 ст.29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Згідно з вимогами ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.
Аналіз наведених норм права дозволяє сформулювати суду висновок про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може бути підтвердженням, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, своєчасності й повноти прийняття спадщини спадкоємцем. Для цього, окремо слід довести факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем станом на день смерті останнього.
Відповідно до положень ч.1ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
З матеріалів справи вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, відповідач ОСОБА_2 не зверталася.
Верховний Суд України зауважує, що, якщо особа (спадкоємець) не проживала постійно із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджено належними доказами, то сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем не може свідчити, відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, про своєчасність прийняття спадщини, оскільки не є беззаперечним доказом постійного проживання особи на момент смерті із спадкодавцем за адресою реєстрації (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св210), від 10 квітня 2020 року у справі№ 355/832/17-ц (провадження № 61-27212св19) та від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц (провадження № 61-38452св18).
Із аналізу наведених норм права можна зробити висновок про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може бути підтвердженням, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, своєчасності й повноти прийняття спадщини спадкоємцем. Для цього, окремо слід довести факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем станом на день смерті останнього.
Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
Отже, враховуючи, що ОСОБА_2 фактично не проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталась, суд дійшов висновку, що відповідачка є такою, що не прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Оскільки позивач у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, інші спадкоємці відмовились від прийняття спадщини, а видача свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я позивача не може бути проведена на загальних підставах, зазначених у Законі України «Про нотаріат», суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, позивач просив судові витрати залишити за ним.
Керуючись вимогами ст.ст. 1217, 1218, 1261, 1267, 1270-1272 ЦК України, ст.ст. 4,5,11,81,141,263,265,268,272,273 ЦПК України, суд –

УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту непроживання зі спадкодавцем та неприйняття спадщини - задовольнити.
Встановити факт непроживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на день смерті зі спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та факт неприйняття спадщини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Суддя: