ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2026 м. Дніпро Справа № 904/2720/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді-доповідача Паруснікова Ю.Б., Верхогляд Т.А., Іванова О.Г., розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.09.2025 у справі № 904/2720/25 (суддя Колісник І.І.), повний текст рішення складено 11.09.2025
за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Дніпро 
до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», м. Кривий Ріг Дніпропетровської області
про стягнення 92 793,24 грн, -
ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

В травні 2025 року Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі – позивач або АТ «Українська залізниця») звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі – відповідач або ПрАТ «ПГЗК») про стягнення: плати за користування вагонами у розмірі 87 954,12 грн, збору за зберігання вантажу у розмірі 4 839,12 грн. Крім того, позивач просив покласти судові витрати зі сплати судового збору на відповідача.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у зв`язку із затримкою вагонів на станціях підходу за наказами № 94 від 27.01.2025, № 201 від 28.01.2025, № 169 від 29.01.2025, № 109 від 29.01.2025, № 173 від 31.01.2025, № 117 від 01.02.2025, № 175 від 01.02.2025, № 184 від 02.02.2025, а також внаслідок несвоєчасного забирання вантажу з колій станції призначення Терни Придніпровської залізниці, відповідачу було нараховано: 
- плату за користування вагонами у сумі 87 954,12 грн відповідно до відомостей форми ГУ-46 №№ 30019143, 30019144, 31019067, 31019068, 31019146, 04029072, 04029075, 04029078, 04029152, 04029155, 04029160, 04029161, 04029162, 04029163, 04029164, 04029166, 05029171, 05029176, 07029177, 07029178, 07029181, 10029189, 18029227, 20029097;
- збір за зберігання вантажу у сумі 4 839,12 грн згідно з накопичувальними картками форми ФДУ-92 №№ 31019036, 04029038.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.09.2025 позовні вимоги АТ «Українська залізниця» до ПрАТ «ПГЗК» про стягнення плати за користування вагонами в сумі 87954,12 грн та збору за зберігання вантажу в сумі 4839,12 грн – задоволено повністю.
Стягнуто з ПрАТ «ПГЗК» на користь АТ «Українська залізниця» плату за користування вагонами в сумі 87 954,12 грн, збір за зберігання вантажу в сумі 4 839,12 грн, судовий збір у сумі 3 028,00 грн.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ПрАТ «ПГЗК» (апелянт) оскаржує його в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду (далі – ЦАГС). 
Апелянт вказує на те, що судом першої інстанції було задоволено позов АТ «Українська залізниця» про стягнення плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу, при цьому під час нарахування плати позивач не врахував положення телеграмного розпорядження № ЦМ-13/693 від 05.04.2022, яким передбачено звільнення замовників послуг від плати за користування вагонами у період дії комендантської години. Відповідач стверджує, що ці обставини були безумовними та не потребували додаткового підтвердження, а складання актів загальної форми ГУ-23 належало до обов`язків позивача.
Крім того, відповідач наголошує, що суд першої інстанції не врахував докази про запровадження комендантської години та порушив вимогу щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи, а також не надав оцінки його запереченням щодо нарахування плати за вагони та зберігання вантажу. 
За вказаних обставин, апелянт просить апеляційний суд скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.09.2025 та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Укрзалізниця» заперечує доводи ПрАТ «ПГЗК» щодо неправомірності нарахування плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажів та просить залишити апеляційну скаргу ПрАТ «ПГЗК» без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.09.2025 залишити без змін.
Позивач пояснює, що відповідно до рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 02.04.2022 (протокол № Ц-54/42 Ком.т) та телеграфного розпорядження № ЦМ-13/693 від 05.04.2022 звільнення від плати за користування вагонами передбачене лише у разі затримки вагонів з причин, що не залежать від вантажовласника, та підтверджується актами загальної форми ГУ-23.
Відповідач же не подав таких актів, а затримка вагонів на станції Терни та підходах до неї відбулася з його вини, через неналежне прийняття раніше поданих вагонів, а не через введення комендантської години, бойові дії чи інші передбачені правилами підстави. Плата нарахована за весь період фактичного простою, який перевищував добові заявки, і правила користування вагонами не передбачають звільнення у таких випадках.
Також АТ «Укрзалізниця» підкреслює, що комендантська година не вплинула на роботу підприємств і не зупиняла нічну зміну, отже затримка не була обумовлена обмеженнями через неї. 
Позивач у поданому відзиві просить поновити строк на його подання, обґрунтовуючи пропуск тим, що доступ до матеріалів справи в «Електронному суді» був наданий його представнику лише 20.11.2025, тоді як ухвалою ЦАГС від 09.10.2025 позивачу було встановлено строк у 5 днів для подання відзиву. Через пізнє надання доступу представник позивача не мав можливості ознайомитися з апеляційною скаргою та підготувати відзив у встановлений судом строк, що стало об`єктивною підставою для його пропуску. 
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 119 ГПК України, суд має право поновити пропущений процесуальний строк, якщо причини його пропуску є поважними. 
З метою забезпечення повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, а також реалізації сторонами їхніх процесуальних прав, суд апеляційної інстанції поновлює строк на подання відзиву та приймає його до розгляду. 

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

Між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця», правонаступником якого є АТ «Українська залізниця» та ПрАТ «ПГЗК» був укладений договір № ПР/М-17-2/14-744/НЮдч від 14.12.2017 про експлуатацію залізничної під`їзної колії ПрАТ «ПівнГЗК», яка примикає до станцій Терни та Рядова Регіональної філії «Придніпровська залізниця» (а. с. 51– 55 т 1). 
До договору були внесені зміни додатковими угодами: № 1 від 08.04.2019, № 2 від 14.06.2019, № 3 від 28.02.2020, № 6 від 15.12.2022, № 7 від 15.06.2023 та № 8 від 22.05.2024 (а. с. 56– 60 т 1).
Пунктом 1 договору встановлено, що під`їзна колія належить власнику колії та експлуатується на умовах договору, за Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів залізничним транспортом України.
Під`їзна колія обслуговується локомотивом власника колії. 
Межею під`їзної колії встановлені знаки «Межа під`їзної колії» на станціях Терни та Рядова, з конкретним розташуванням маневрових світлофорів та стрілок (п. 1– 2 договору). 
Розгорнута довжина під`їзної колії становить 268 700 погонних метрів (п. 2 договору).
Рух поїздів здійснюється відповідно до Правил технічної експлуатації залізниць України, Інструкції про порядок обслуговування і організації руху на під`їзній колії та Інструкції по сигналізації на залізницях України (п. 4 договору).
Згідно з п. 5 договору, здавання вагонів для під`їзної колії здійснюється з визначеними інтервалами залежно від їх типу. 
Вагони, що прибули на станції Терни та Рядова, передаються залізницею на відповідні колії для подальшого руху локомотивом власника колії (п. 6– 7 договору).
Власник колії повідомляє залізницю про готовність вагонів до забирання не пізніше ніж за дві години, а час перебування вагонів на під`їзній колії обчислюється з моменту закінчення передавальних операцій до моменту їх повернення (п. 8, 11– 12 договору). 
Власник колії сплачує залізниці за користування вагонами, за зберігання вантажів та інші послуги відповідно до нормативних документів та Статуту залізниць України (п. 14– 15 договору).
Договір про експлуатацію під`їзної колії укладено з 23.12.2017 до 23.12.2022 та продовжено додатковими угодами № 7 та № 8 до 30.06.2025.
Крім того, 01.07.2020 між АТ «Українська залізниця» та ПрАТ «ПГЗК» укладено договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом (а. с. 25– 33 т 1), який є публічним, укладається шляхом акцепту оферти перевізника та регулює надання послуг перевезення, користування вагонами перевізника, нарахування плати та розрахунки через філію «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень» АТ «Укрзалізниця» (п. 1.1., 1.5., 3.4., 4.1. договору).
У січні–лютому 2025 року залізницею за накладними №№ 46611349, 42236091, 42236117 та іншими було прийнято до перевезення на адресу ПрАТ «ПГЗК» порожні власні вагони (спірні вагони) (а. с. 229– 2501 т 1; а. с. 1–250 т 2; а. с. 1– 29 т 3). 
На шляху прямування вагони затримувалися наказами станцій № 94 від 27.01.2025, № 201 від 28.01.2025, № 169 від 29.01.2025, № 109 від 29.01.2025, № 173 від 31.01.2025, № 117 від 01.02.2025, № 175 від 01.02.2025 та № 184 від 02.02.2025 у зв`язку зі скупченням вагонів на станції Терни через неприйняття їх Комбінатом на під`їзну колію (а. с. 109, 119, 124, 129, 139, 144 т 1).
Факти скупчення вагонів підтверджені актами загальної форми ГУ-23 №№ 521, 522, 527 та іншими від 27.01.2025– 04.02.2025 (а. с. 150– 151, 153– 189 т 1), а також актами форми ГУ-23а №№ 3, 4, 23, 27, 78, 77, 25, 29, 80, 79, 37, 38, 81, 80, 86, 85 (а. с. 110– 147 т 1). 
Повідомлення про затримку вагонів за відповідними наказами своєчасно направлялися представникам відповідача, як передбачено Правилами користування вагонами і контейнерами (а. с. 111, 116, 121, 126, 131, 136, 141, 146 т 1).
На адресу ПрАТ «ПГЗК» вагони своєчасно не забиралися, що зафіксовано актами загальної форми ГУ-23 № 445, 573, 579, 632, 664, 665, 666, 669, 676, 683, 695, 706, 707, 747 від 29.01.2025 до 07.02.2025 (а. с. 149, 162, 169, 176, 182– 192 т 1). 
У зв`язку із затримкою позивач нарахував плату за користування вагонами та збір за зберігання вантажу на загальну суму 92 793,24 грн (а. с. 61– 108 т 1).
Відомості плати та накопичувальні картки були підписані відповідачем із запереченнями, мотивованими нібито перевищенням добових заявок та затримкою вагонів з незалежних від Комбінату причин.
Відповідач не сплатив зазначені суми, що й стало підставою виникнення спору.

5. Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 908 та ст. 920 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за їх перевезення визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі додаткові умови перевезення та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.
Відповідно до ст. 71 Статуту залізниць України (далі – Статут), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під`їзних колій визначаються договором, а порядок подачі і забирання вагонів та контейнерів встановлюється договором на експлуатацію залізничної колії.
Стаття 46 Статуту передбачає обов`язок одержувача прийняти і вивезти вантаж зі станції, терміни зберігання вантажів на станції встановлюються Правилами зберігання вантажів. Вантажі зберігаються на станції безкоштовно протягом доби, після чого справляється плата, встановлена тарифом.
Стаття 119 Статуту визначає, що за користування вагонами і контейнерами вантажовідправниками, вантажоодержувачами та іншими суб`єктами сплачується плата. Порядок визначення плати за користування вагонами та звільнення від неї у разі виникнення затримки з вини залізниці встановлюється Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113.
Згідно з пунктами 6, 8 Правил користування вагонами і контейнерами (далі – Правила), усі завантажені та порожні вагони підприємств чи орендовані ними, що перебувають на станціях чи на підходах до них у очікуванні подачі під вантажні операції з причин, які залежать від вантажовласника, вважаються такими, що перебувають у користуванні вантажовласника, а факт затримки фіксується актом загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника.
Пункт 4 Правил встановлює, що час користування вагонами обчислюється з моменту їх передачі вантажовласникові до моменту фактичного прийняття від вантажовласника, а загальний час включає час перебування вагонів у розпорядженні вантажовласника та час затримки вагонів з його вини (пункт 12 розділу ІІІ Правил).
Порядок нарахування плати за зберігання вантажів визначено Правилами зберігання вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, а розмір збору за зберігання вантажів встановлено підпунктом 2.1 пункту 2 розділу ІІІ Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317 (зі застосуванням коефіцієнта 5,139 відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 22.06.2022 № 441).
Відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Законодавчо визначені підстави звільнення від плати за користування вагонами та контейнерами передбачені ст. 121 Статуту та п. 16 Правил і стосуються, зокрема, стихійних лих, аварій, подання вагонів у кількості, що перевищує максимальну переробну спроможність пунктів відправлення/ одержання.
Наявність таких підстав відповідачем не доведена.
Рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 02.04.2022 (протокол № Ц-54/42 Ком.т) є локальним внутрішнім нормативним актом та не змінює положень Статуту, Правил перевезень та договору сторін. Акти загальної форми ГУ-23, складені позивачем, не містять підстав, пов`язаних із запровадженням комендантської години, що б звільняли відповідача від плати за користування вагонами.
Суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що затримка вагонів на підходах до станції призначення сталася з причин, що залежали від вантажоодержувача (відповідача), а саме – через неможливість приймання їх станцією призначення у зв`язку зі скупченням вагонів, несвоєчасним вивільненням колій та неприйняттям вагонів вантажоодержувачем. Такі обставини підтверджують його вину, а доводи щодо надлишкових заявок відвантаження чи дії комендантської години не підтверджені документально.
Враховуючи наведене, колегія суддів ЦАГС погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.
Доводи апелянта щодо нібито порушення судом першої інстанції порядку нарахування плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу не є обґрунтованими і підлягають відхиленню з наступних підстав.
По-перше, апелянт посилається на телеграмне розпорядження № ЦМ-13/693 від 05.04.2022, вважаючи, що воно безумовно звільняє від плати за користування вагонами під час дії комендантської години. Проте, колегія суддів зазначає, що зміст цього документа є локальним внутрішнім нормативним актом АТ «Укрзалізниця», який не вносить змін до Статуту залізниць України, Правил перевезень вантажів та укладеного сторонами договору. Відтак, він сам по собі не створює автоматичної підстави для звільнення від плати без складання відповідних актів засвідчення обставин (актів загальної форми ГУ-23), що підтверджує причини затримки вагонів.
По-друге, апелянт стверджує, що складання актів ГУ-23 нібито належало до обов`язків позивача, і тому нарахування плати відбулося з порушенням. Разом з тим, відповідно до пунктів 9 – 10 Правил користування вагонами і контейнерами та положень Статуту залізниць України, акти загальної форми складаються станцією, а не вантажовласником, і їх відсутність з боку станції не створює правових підстав для автоматичного звільнення вантажоодержувача від плати. 
Таким чином, доводи апелянта про нібито порушення процесу складання актів є необґрунтованими.
По-третє, апелянт посилається на нібито недоведене запровадження комендантської години та порушення судом першої інстанції вимоги повного і всебічного з`ясування обставин справи. Натомість, судом встановлено, що апелянт не надав доказів того, що під час дії комендантської години:
а) припинялась робота залізничних станцій та під`їзних колій, що примикають до станцій, з яких здійснювалося завантаження/розвантаження вагонів;
б) направлялися будь-які повідомлення позивачу про неможливість забирання вагонів у нічний час;
в) були внесені зміни до договору щодо подавання/забирання вагонів у період комендантської години.
Відсутність таких доказів свідчить про те, що причини затримки вагонів залежали саме від вантажоодержувача (апелянта), що підтверджує його вину відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України.
По-четверте, доводи апелянта щодо нібито ненадання оцінки його запереченням щодо нарахування плати за користування вагонами та зберігання вантажу відхиляються, оскільки суд першої інстанції детально проаналізував усі надані документи – відомості форми ГУ-46, накопичувальні картки форми ФДУ-92, акти загальної форми, а також умови договору та нормативні акти, і дійшов обґрунтованого висновку про законність та обґрунтованість нарахування плати та збору за зберігання.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апелянта щодо нібито порушень суду першої інстанції щодо повного та всебічного з`ясування обставин, не врахування телеграмного розпорядження № ЦМ-13/693 від 05.04.2022 та складання актів ГУ-23 – безпідставними. 
Судом встановлено, що затримка вагонів на підходах до станції призначення відбулася з причин, що залежали від вантажоодержувача, а отже, суд першої інстанції правильно застосував норми Статуту залізниць України, Правил користування вагонами і контейнерами та Збірника тарифів на перевезення вантажів.
Відповідно до наведеного, апеляційний суд відхиляє всі доводи апеляційної скарги ПрАТ «ПГЗК» і залишає рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.09.2025 без змін.

6. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів ЦАГС дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав належну оцінку всім доказам у їх сукупності та ухвалив рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

7. Щодо розподілу судових витрат.

Витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.09.2025 у справі № 904/2720/25 – залишити без змін.
Судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги по даній справі покласти на Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат».
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
Порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Т.А. Верхогляд

О.Г. Іванов