Справа № 347/2194/25
Провадження № 2/347/105/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року м. Косів
Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді Книщука Р.М.,
секретаря Лазорик А.М.,
представника позивача Мушак Я.Я., 
відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Косів цивільну справу за позовною заявою 4 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Кутської селищної ради про визнання осіб такими, що втратили право користування службовим приміщенням та їх виселення,

в с т а н о в и в :
Представник 4 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Кутської селищної ради про визнання осіб такими, що втратили право користування службовим приміщенням та їх виселення.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та пояснила, що 24 січня 2013 року між Територіальним управління МНС України в Івано- Франківській області та начальником ДПРЧ-14 м.Косів Територіального управління МНС України в Івано-Франківській області укладений договір найму житлової площі. У відповідності до умов даного договору ОСОБА_1 надано житло для проживання, а саме службова квартира АДРЕСА_1 . Загальна площа службової квартири становить 32 кв.м. та знаходиться на другому поверсі пожежного депо.
Згідно з пунктом 5.1. наведеного вище договору договір укладається строком на один рік та вступає в силу з 24.01.2013 р. та діє до 23.01.2014 р. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору протягом місяця до його закінчення, він вважається пролонгованим на один рік на тих самих умовах, які передбачені цим договором. Оскільки, заяв про припинення дії договору з боку сторін не надходило, то договір діяв до 23.01.2015 року. Тому вважає, що відсутні правові підстави для проживання відповідачів у даній службовій квартирі. 
Крім цього, за результатами огляду та проведення перевірки проживання в службовій квартирі комісією встановлено, що відповідачі в даній квартирі не проживають, вхідні двері квартири зачинені, тобто на сьогоднішній день вони у службовому жилому приміщенні (службовій квартирі) не проживають більше як понад 6 місяців.
Позивач неодноразово звертався до відповідачів про звільнення службової квартири за адресою по АДРЕСА_2 (копія листів додається), однак на сьогоднішні день ОСОБА_1 службову квартиру добровільно не звільнено. Балансоутримувачем даного майна є позивач, тому загін на правах законного користувача з правом оперативного управління, володіє, користується і розпоряджається майном, але права його порушені так як він позбавлений можливості надати службове житло іншим працівникам, які цього потребують. Просить позов задоволити.
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 позов визнали та пояснили, що на даний час вони у службовій квартирі не проживають, їх особистих речей в ній немає та ключ вони ще раніше передали позивачу. 
Представник третьої особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Кутської селищної ради у поданій до суду заяві просить справу розглянути у відсутності представника, проти задоволення позовних вимог не заперечує.
Суд, вивчивши матеріали справи та вислухавши сторони, вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. 
Відповідно до статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно із статтею 9 ЖКУ  ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
Відповідно до пункту 5.2. Положення про 4 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області, майно отримане Загоном від ДСНС, територіального органу, інших юридичних та фізичних осіб або придбане за рахунок коштів загального та спеціального фондів державного бюджету, є державною власністю і закріплене за ним на праві оперативного управління. Загін використовує закріплене за ним майно лише за його цільовим і функціональним призначенням.
Згідно з пунктом 5.3. вище вказаного Положення 4 ДПРЗ розпорядження майном та його відчуження Загоном здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства.
Тобто, позивач 4 Державний пожежно-рятувальний загін Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській областіна правах законного користувача з правом оперативного управління, володіє, користується і розпоряджається майном, а саме пожежним депо 4 державного пожежно- рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області за адресою: вул. Шкільна 4 смт. Кути Косівського району Івано-Франківської області, що стверджується витягом з державного реєстру речових прав № 434476651 від 08.07.2025.
Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. 
За частиною першою статті 318 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За положенням частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Судом встановлено, що відповідно до договору найму житлової площі від 24.01.2013р. укладеним між Територіальним управління МНС України в Івано- Франківській області в особі начальника Чернецького В.В. та начальником ДПРЧ-14 м.Косів Територіального управління МНС України в Івано-Франківській області Гордійчуком В.М., відповідачу надано житло для проживання у ньому на визначений цим договором строк (п.1.1. договору), а саме службова квартира АДРЕСА_1 . Загальна площа службової квартири становить 32 кв.м. та знаходиться на другому поверсі пожежного депо.
Відповідно до п.2.2.1 вказаного договору наймач за цим договором бере обов`язки використовувати квартиру, обладнання та майно, що здається йому в найм у відповідності до його цільового призначення, тобто використовувати їх лише для проживання, а також забезпечувати збереження майна, що здається в найм та утримувати все в належному стані.
Згідно п.5.3 договору встановлені підстави для розірвання договору, а саме припинення трудових відносин з установою за власним бажанням або в інших випадках передбачених чинним законодавством;отримання іншого житла для постійного проживання;систематичного руйнування чи псування жилого приміщення; використання жилого приміщення не за призначенням;систематичного порушення правил співжиття з іншими громадянами проживаючими в даному будинку;вибуття на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення;в інших випадках передбачених законодавством України.
Відповідно до 5.1., 5.2 вище вказаного договору зазначено, що цей договір укладається строком на один рік та вступає в силу з 24.01.2013 р. та діє до 23.01.2014 р. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору протягом місяця до його закінчення, він вважається пролонгованим на один рік на тих самих умовах, які передбачені цим договором.
Як встановлено в судовому засіданні будь-які заяви сторін про припинення або зміну цього договору протягом місяця до його закінчення не надходили, а тому він був пролонгованим на тих самих умовах тільки на один рік, тобто до 23.01.2015р., що відповідає вище вказаним умовам договору.
До матеріалів справи долучені акти перевірки щодо звільнення службової квартири від 22.01.2024 р., 19.02.2024 р., 25.03.2024 р.,15.05.2024 р.,09.09.2024р., 16.09.2024 р., 21.10.2024 р., 11.11.2024 р., 24.01.2025 р., 13.02.2025 р., 03.03.2025р.За результатами огляду та проведення перевірки проживання в службовій квартирі комісією встановлено, що ОСОБА_1 разом з членами сім`ї ОСОБА_2 (дружина), ОСОБА_3 (син) та ОСОБА_4 (син) в даній квартирі не проживають, вхідні двері квартири зачинені в квартирі нікого не було.
Відповідно до частини першої статті 118 ЖК України службові приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.
Згідно копії витягу з наказу УДСНС в Івано-Франківській області (по особовому складу) від 28.09.2018р. ОСОБА_1 звільнено із служби з виключенням із кадрів ДСНС України у відставку.
Відповідно до статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.
До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки (частина друга статті 64 ЖК України).
До матеріалів справи долучені відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру згідно яких адреса реєстрації ОСОБА_1 – АДРЕСА_3 (відповідь з ЄДДР №1906314 від 20.10.2025р.), ОСОБА_2 – АДРЕСА_2 (відповідь з ЄДДР №1906378 від 20.10.2025р.), ОСОБА_4 - АДРЕСА_2 (відповідь з ЄДДР №1906508 від 20.10.2025р.).
Згідно довідки виданої Вербовецьким старостинським округом від 29.10.2025р. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по Вербовецькому старостинському округу не зареєстрований, проживає без реєстрації у родички ОСОБА_5 по АДРЕСА_3 . 
Тобто, відповідачі мають зареєстровані адреси проживання, що свідчить про наявність у них іншого постійного місця проживання та підтверджує відсутність потреби у подальшому використанні службового житла.
За правилами частин 1, 2 статті 64 ЖКУ члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Згідно з ч. 1ст. 156 ЖКУ члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
До матеріалів справи долучений висновок органу опіки та піклування Кутської селищної ради від 27.01.2026р., згідно якого останні вважають за доцільне визнання осіб такими, що втратили право користування службовим приміщенням та їх виселення, а саме неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житлові права дитини не будуть порушені.
Стаття 71 ЖКУ встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Також жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, зокрема, у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи.
Відповідно до статті 72 ЖКУ визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Отже,статтею 71 ЖКУ визначено умови відповідно до яких особу може бути визнано такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Аналіз статті 71ЖКУ дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин для такого непроживання.
Як встановлено в судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 на даний час не перебуває з позивачем у будь-яких трудових відносинах у зв`язку зі звільненням відповідача зі служби. Судом також встановлено, що відповідач разом з родиною у вказаній службовій квартирі не проживають тривалий час та службову квартиру за призначенням не використовують. 
Відповідно до положень частини третьої статті12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Втручання у право на повагу до житла відповідачів буде відповідати Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не лише тоді, коли таке втручання здійснюється згідно із законом, але й якщо для такого втручання існують легітимні цілі, вичерпний перелік яких наведений у пункті другому статті 8 Конвенції.
Втручання у право на повагу до житла має бути також «необхідним у демократичному суспільстві». Тобто воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності» та бути домірним переслідуваній легітимній меті (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Зехентнер проти Австрії» («Zehentner v. Austria»), заява № 20082/02, § 56).
Принцип пропорційності у розумінні ЄСПЛ полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазначає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети.
З моменту, коли перестали існувати правові підстави для користування службовим житлом, особа, якій воно було надане, володіє ним незаконно, і власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні таким майном шляхом визнання такими, що втратили право користування службовим приміщенням.
Робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення (стаття 124 ЖК).
Навіть якщо власник службового житла не висловив вимогу звільнити це житло, проживання у ньому після припинення трудових правовідносин з роботодавцем не свідчить про законність його використання особою, якій воно було надане на час існування вказаних правовідносин.
Така позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18).
Судом враховано нагальну суспільну необхідність для визнання відповідачів такими, що втратили право користування службовим приміщенням та їх виселення з нього, а саме те, що позивач позбавлений можливості надати вказане службове житло іншим працівникам, які цього потребують. 
Таким чином, враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги 4 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області підлягають задоволенню, а тому слід визнати відповідачів такими, що втратили право на користування службовою квартирою, загальною площею 36,9кв.м. по АДРЕСА_2 та виселити їх із вказаної службової квартири.
Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, солідарному стягненню із відповідачів на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 4 844,80грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, Конституцією України, ст.ст. 9, 64, 109 Житлового Кодексу України, суд-

у х в а л и в: 
Позов задоволити. 
Визнати  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право на користування службовою квартирою, загальною площею 36,9кв.м. по АДРЕСА_2 та виселити їх із вказаної службової квартири.
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь 4 Державного пожежно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області судовий збір в розмірі 4 844 (чотири тисячі вісімсот сорок чотири)грн.80коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. 

Суддя        Р.М. Книщук