ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2026 року	Львів	Справа № 380/14735/25 пров. № А/857/55579/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді: Гудима Л.Я.,
суддів: Качмара В.Я., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року, головуючий суддя – Лунь З.І., ухвалене у м. Львів, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просив визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної і додаткової відпустки як учаснику бойових дій у зменшеному розмірі; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 121 день невикористаної щорічної основної і додаткової відпустки як учаснику бойових дій, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення - 27731,40 грн, право на отримання якого мав позивач на день виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004 року та з урахуванням вже виплачених сум..
В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що при звільненні з військової служби відповідачем протиправно зменшено розмір компенсації за усі невикористані дні основної і додаткової відпусток, за рахунок зменшення розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого позивач мав на день виключення зі списків особового складу загону. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної і додаткової відпустки як учаснику бойових дій у зменшеному розмірі; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 121 день невикористаної щорічної основної і додаткової відпустки як учаснику бойових дій, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення - 27731,40 грн, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004 та з урахуванням вже виплачених сум.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ВЧ НОМЕР_1 оскаржила його в апеляційному порядку, яка, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити. 
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки провадиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби. Станом на день виключення зі списків особового складу позивачу належали до виплати оклад за військовим званням та надбавка за вислугу років, що складає разом 1144,00 грн. Саме з 1144,00 грн розраховувалася грошова компенсація за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки. Обґрунтовуючи чим саме обумовлене грошове забезпечення у розмірі 1144,00 грн, відповідач повідомляє, що згідно з наказом від 14.01.2025 року №52-ОС «Про особовий склад» позивач зарахований в розпорядження начальника загону, з 08.01.2025 року у зв`язку з довготривалим перебуванням на лікуванні. Відповідно до підпункту 1 пункту 3 розділу 5 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року № 558 (надалі - Інструкція №558) з військовослужбовцями, зарахованими в розпорядження відповідних начальників (командирів) органів Держприкордонслужби відповідно до підпунктів 1-3, 7, 8, 10-12, 14, 15 пункту 127 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115, із дня, що настає за днем звільнення їх від займаних посад (скорочення штатних посад), протягом двох місяців зберігається виплата грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за останньою посадою на день звільнення з посади (скорочення). До складу грошового забезпечення включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення, передбачені для виплати цією Інструкцією, з урахуванням змін у вислузі років і нормах грошового забезпечення, у тому числі зміни розмірів посадових окладів та окладу за військовим званням. Після закінчення двох місяців безперервного перебування військовослужбовців у розпорядженні виплата збереженого грошового забезпечення може здійснюватися тільки за рішенням Голови Державної прикордонної служби України. Таким чином, з урахуванням наведених положень Інструкції №558 та перебування позивача у розпорядженні понад два місяці, вважає, що відповідач нараховуючи оклад за військовим званням та надбавку за вислугу років діяв у межах та у спосіб визначений Законом.
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю третьої групи, яка встановлена у зв`язку з наявністю захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, що підтверджується копією витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 11.08.2025 року №10471/25/2338/Р.
У період з 26.11.2023 року по 25.04.2025 року включно позивач проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) ДПС України, що підтверджується копіями витягу із наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 26.11.2023 року №773-ОС та від 24.04.2025 року №409-ОС.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) від 14.01.2025 року №52-ОС, Головного сержанта ОСОБА_1 з 08.01.2025 року було зараховано у розпорядження начальника прикордонного загону: на підставі підпункту 9 пункту 127 (якщо військовослужбовець перебуває на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням або хворобою, отриманою в особливий період, чи перебуває у полоні як заручник або інтернована особа, - до його повернення) Положення №1115/2009.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) ДПС України від 24.04.2025 року №409-ОС, головного сержанта ОСОБА_1 , який перебував у розпорядженні начальника НОМЕР_2 прикордонного загону, призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (остання штатна займана посада - інспектор прикордонної служби 1 категорії - оператор (БпПС) першого відділення інспекторів прикордонної служби другої прикордонної застави другого відділу прикордонної служби (тип С) третьої прикордонної комендатури швидкого реагування), звільненого з військової служби у відставку наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 24 березня 2025 року №288-0C за підпунктом «б» (за станом здоров?я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців) пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України, виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення з 25 квітня 2025 року.
З архівних відомостей особистої картки на грошове забезпечення ОСОБА_1 за 2025 рік слідує, що починаючи з 01.01.2025 року щомісячне грошове забезпечення позивача за остатньою штатною посадою становило 27731,40 грн (за виключенням одноразових видів).
Вказаним вище наказом від 24.04.2025 року №409-ОС вирішено виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки: за 2022 рік - 25 календарних днів, за 2023 рік - 10 календарних днів, за 2025 рік - 30 календарних днів та за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у кількості 56 календарних днів, за 2022, 2023, 2024, 2025 роки.
Згідно з розрахунковим листом за квітень 2025 року та розрахунком грошової компенсації за невикористану основну і додаткову відпустку №581 від 23.05.2025 року, при звільненні позивачу було нараховано і виплачено:
1) 2478,67 грн компенсації за невикористані 65 днів щорічної основної відпустки;
2) 2135,47 грн компенсації за невикористані 56 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій.
При цьому, відповідач при обчисленні суми компенсації, виходив із місячного грошового забезпечення позивача в розмірі 1140,00 грн (надбавка за військове звання + надбавка за вислугу років).
Не погоджуючись з розміром грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної і додаткової відпустки, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що що відповідач протиправно обчислив суму належної повивачу компенсації за невикористані дні відпустки, виходячи з місячного грошового забезпечення 1140,00 грн та враховуючи лише надбавку за військове звання і надбавка за вислугу років. Вказане в сукупності зумовлює висновок суду про наявність у позивача права на перерахунок і виплату грошової компенсації за 121 день невикористаної щорічної основної і додаткової відпустки як учаснику бойових дій, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення - 27731,40 грн, право на отримання якого мав позивач на день виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби, з урахуванням вже виплачених сум.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Статтею 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-XII).
У частині другій статті 9 Закону № 2011-ХІІ наведений перелік складових грошового забезпечення, а саме: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
За умовами частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших, утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
За приписами статті 4 Закону України «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР), установлюються такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП).
Згідно з пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ, учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Порядок здійснення будь-яких виплат в Державній прикордонній службі України здійснюється на підставі Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом МВС від 25.06.2018 року № 558, затвердженої в Міністерстві юстиції України 23.07.2018 року № 854/32306 (далі – Інструкція № 558).
Відповідно до п. 4 гл. 8 розділу V Інструкції №558 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпусток за поточний рік до одержання військовою частиною наказу (повідомлення) про звільнення з військової служби оплачується тривалість щорічної основної та додаткової відпусток, на які вони мають право в році звільнення.
У рік звільнення зі служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зазначеним у пунктах 4, 5 цієї глави, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпусток виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Виплата грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється на підставі наказу.
Грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки провадиться виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Отже, грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки провадиться виходячи із основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби.
Порядок проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі визначає Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затверджено указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009 (далі- Положення).
Підпунктом 9 пункту 127 Положення №1115/2009 встановлено, що зарахування військовослужбовців у розпорядження начальників, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого проходження такими військовослужбовцями військової служби допускається у разі: якщо військовослужбовець перебуває на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням або хворобою, отриманою в особливий період, чи перебуває у полоні як заручник або інтернована особа, - до його повернення
Абзацом 25 пункту 127 Положення №1115/2009 передбачено, що за військовослужбовцями, зарахованими у розпорядження начальників органів Держприкордонслужби відповідно до підпунктів 1 - 3, 8, 9, 12, 16, 18 цього пункту, зберігається право на забезпечення всіма видами матеріального та грошового забезпечення за останньою посадою, яку вони займали. Порядок грошового забезпечення військовослужбовців, які зараховані у розпорядження з інших підстав, визначається законодавством, що регулює питання грошового забезпечення військовослужбовців.
Отже, за військовослужбовцями, зарахованими у розпорядження начальників органів Держприкордонслужби, зокрема, відповідно до підпункту 9 пункту 127 Положення №1115/2009, зберігається право на забезпечення всіма видами матеріального та грошового забезпечення за останньою посадою, яку вони займали. При цьому, вищенаведена норма не містить жодних часових обмежень щодо строку виплати повного грошового забезпечення, що є додатковою гарантією для таких військовослужбовців на належне фінансове забезпечення.
Водночас, порядок грошового забезпечення військовослужбовців, які зараховані у розпорядження з інших підстав, вже визначається законодавством, що регулює питання грошового забезпечення військовослужбовців.
Таким нормативно-правовим актом є Інструкція № 558, підпунктом 1 глави 3 розділу V якої встановлено, що за військовослужбовцями, зарахованими в розпорядження відповідних начальників (командирів) органів Держприкордонслужби відповідно до підпунктів 1-3, 7, 8, 10-12, 14, 15 пункту 127 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115, із дня, що настає за днем звільнення їх від займаних посад (скорочення штатних посад), протягом двох місяців зберігається виплата грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за останньою посадою на день звільнення з посади (скорочення).
До складу грошового забезпечення включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення, передбачені для виплати цією Інструкцією, з урахуванням змін у вислузі років і нормах грошового забезпечення, у тому числі зміни розмірів посадових окладів та окладу за військовим званням.
Після закінчення двох місяців безперервного перебування військовослужбовців у розпорядженні виплата збереженого грошового забезпечення може здійснюватися тільки за рішенням Голови Державної прикордонної служби України.
Аналізуючи вищенаведене норму, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що така норма поширюється лише на військовослужбовців, які зараховані в розпорядження відповідних начальників (командирів) органів Держприкордонслужби лише відповідно до підпунктів 1-3, 7, 8, 10-12, 14, 15, а не 9 пункту 127 Положення №1115/2009, що повністю узгоджується з абзацом 25 цього ж пункту 127.
Як слідує з матеріалів справи, відповідно до архівних відомостей особистої картки на грошове забезпечення ОСОБА_1 за 2025 рік встановлено, що починаючи з 01.01.2025 року щомісячне грошове забезпечення позивача за остатньою штатною посадою становило 27731,40 грн (за виключенням одноразових видів).
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) від 14.01.2025 року №52-ОС, Головного сержанта ОСОБА_1 з 08.01.2025 року було зараховано у розпорядження начальника прикордонного загону саме на підставі підпункту 9 пункту 127 Положення №1115/2009.
При обчисленні суми належної повивачу компенсації за невикористані дні відпустки, відповідач, виходив із місячного грошового забезпечення позивача в розмірі 1140,00 грн (надбавка за військове звання + надбавка за вислугу років). Внаслідок чого, при звільненні позивачу було нараховано і виплачено: 2478,67 грн компенсації за невикористані 65 днів щорічної основної відпустки та 2135,47 грн компенсації за невикористані 56 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій.
Колегія суддів враховує, що позивач вимушено перебував на тривалому лікуванні, у зв`язку з отриманою хворобою, пов`язаною із захистом Батьківщини. Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 24 березня 2025 року №288-ОC позивача звільнено з військової служби у відставку за підпунктом «б» (за станом здоров?я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби.
В подальшому, після звільнення з військової служби, у зв`язку з отриманим захворюванням, позивач отримав ІІІ групу інвалідності, пов`язану із захистом Батьківщини, що підтверджується копією витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 11.08.2025 року №10471/25/2338/Р.
Крім того відповідач, виходячи саме з місячного грошового забезпечення у розмірі 27 731,40 грн, здійснив розрахунок допомоги на оздоровлення та одноразової грошової виплати при звільненні позивача, що підтверджується копією розрахункового листа за квітень 2025 року та копією розрахунку одноразової допомоги від 22.05.2025 року.
Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що військова частина протиправно обчислила суму належної повивачу компенсації за невикористані дні відпустки, виходячи з місячного грошового забезпечення 1140,00 грн та враховуючи лише надбавку за військове звання і надбавку за вислугу років.
Щодо доводів апелянта про те, що оскільки в розпорядженні начальника загону позивач перебував понад два місяці перед звільненням, то йому нараховувався лише оклад за військовим званням та надбавка за вислугу років, що складає разом 1144,00 грн. отже, саме з такої суми розраховувалася грошова компенсація за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки, то колегія суддів не приймає такі доводи до уваги і зазначає, що норма підпункту 1 глави 3 розділу V Інструкції № 558 на позивача не поширюється, оскільки ОСОБА_1 з 08.01.2025 року було зараховано у розпорядження начальника прикордонного загону саме на підставі підпункту 9 пункту 127 Положення №1115/2009
З врахуванням викладеного, за позивачем перед звільненням зберігалося право на забезпечення всіма видами матеріального та грошового забезпечення за останньою штатною посадою, яку він займав.
Отже, у позивача наявне право на перерахунок і виплату грошової компенсації за 121 день невикористаної щорічної основної і додаткової відпустки як учаснику бойових дій, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення - 27731,40 грн, право на отримання якого мав позивач на день виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби, з урахуванням вже виплачених сум.
При цьому, виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004 року (у редакції чинній станом на момент спірних правовідносин): виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».
Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що належна до виплати позивачу сума компенсації за невикористані дні відпустки відноситься до виплат, право на які позивач набув у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, тому в розглядуваному випадку підлягає застосуванню Порядок №44.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про підставність та обґрунтованість позовних вимог, відтак такі підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2025 року у справі №380/14735/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	Т. В. Онишкевич