Дата документу 21.04.2026 Справа № 337/2559/22

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 337/2559/22 
Провадження №22-ц/807/757/26 
Провадження №22-ц/807/757/26-2
Головуючий в 1-й інстанції – Бредун Д.С.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача	Кухаря С.В.,	
суддів:	Кочеткової І.В., Подліянової Г.С.,	
секретар	Смокотіна В.С.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2025 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 29 грудня 2025 року) та ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2026 року, постановлену у м. Запоріжжі у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором позики,- 

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь грошові кошти за договором позики (розпискою) від 05 січня 2021 року в сумі 3817,64 доларів США , з яких: 3000,00 доларів США – сума основної заборгованості, 810,00 доларів США – відсотки за користування позикою, 7,64 доларів США – 3% річних за період з 06.07.2022 року по 05.08.2022 року. Також просив стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2025 року, позов – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ):
– борг за договором позики (розпискою) від 05 січня 2021 року в сумі 3810 доларів США (три тисячі вісімсот десять доларів США), з яких: основна сума боргу 3000 доларів США, відсотки за користування позикою 810 доларів США;
– суму сплаченого судового збору в розмірі 1393 (одну тисячу триста дев`яносто три) гривні 26 копійок.
В задоволенні іншої частини позову – відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вимог позову.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу за відсутності відповідача, відмовив у проведені судового засідання в режимі відео конференції, чим позбавив позивача права на надання додаткових доказів, можливості заявити клопотання про повторну чи додаткову експертизу, що вплинуло на результат розгляду. 

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 особисто та в особі представника адвоката Железняка В.К. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

12 січня 2026 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив переглянути заочне рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 23 грудня 2025 року у справі №337/2559/22, Провадження №2/337/12/2025, і призначити справу до розгляду в загальному позовному провадженні з викликом сторін.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2026 року, заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення – повернуто особі, яка її подала.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити матеріали справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу за відсутності відповідача, відмовив у проведені судового засідання в режимі відеоконференції, ухвалив рішення, яке не є заочним, чим позбавив відповідача права на захист. 

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 особисто та в особі представника адвоката Железняка В.К. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення та ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на такі обставини.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Судом першої інстанції встановлено, що 05 січня 2021 року складено розписку (яка має усі ознаки договору позики), згідно якої ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 3000 доларів США, для ведення підприємницької діяльності. Зобов`язується повернути борг у строк до 05 липня 2022 року. Зобов`язується додатково окрім основної суми щомісячно сплачувати 1,5% в доларах США. Суму боргу зобов`язується повернути трьома частинами, з урахуванням щомісячних 1,5%:
– 05 липня 2021 року – 1280 доларах США;
– 05 січня 2022 року – 1203 доларах США;
– 05 липня 2022 року – 1126 доларах США.

Така обставина підтверджено розпискою від 05 січня 2021 року, копія та оригінал якої знаходяться у матеріалах справі (оригінал знаходиться в пакеті документів, зібраних для проведення почеркознавчої експертизи).

При цьому, суд відхилив заперечення відповідача ОСОБА_1 щодо не підписання ним цього договору (розписки), та неотримання грошових коштів.

Так, для перевірки цієї обставини ухвалою суду від 02 червня 2025 року була призначена почеркознавча експертизу, на вирішення якої поставлено експертам наступне питання: – чи виконані написання ПІБ « ОСОБА_1 » і підпис в нижній частині розписки від 05 січня 2021 року саме ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чи його виконано іншою особою?

Витрати на проведення експертизи покладено на відповідача ОСОБА_1 , який заявив відповідне клопотання. ОСОБА_1 було роз`яснено судом наслідки ухилення від проведення експертизи, та її оплати.

Однак, як вбачається з повідомлення Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України №1408/16-06/-25 від 30 жовтня 2025 року, рахунок за проведення почеркознавчої експертизи оплачений ОСОБА_1 не був.

За таких обставин, оскільки відповідач ОСОБА_1 ухилився від оплати експертизи, не скористався своїм правом спростувати належними і допустимими засобами доказування факт укладення договору, суд дійшов до переконання про дійсність такої угоди.

Показання свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не є належним засобом доказування при оспорені факту укладення договору побутової позики, і жодним чином не спростовують ні сам факт укладення угоди, ні отримання за нею грошових коштів у борг, чи порушення умов зобов`язання щодо повернення боргу.

Отже суд першої інстанції вважав встановленим, що відповідач ОСОБА_1 власноруч підписав вказаний договір (розписку від 05 січня 2021 року), тим самим погодився з усіма його умовами.

Як вказує позивач ОСОБА_2 , і що не спростовувалось у справі, відповідач ОСОБА_1 на даний час ухиляється від добровільного виконання взятих на себе зобов`язань за договором (розпискою від 05 січня 2021 року).

Повернення ОСОБА_1 грошових коштів ОСОБА_2 за попередніми позиками, на чому наполягає відповідач та свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , не відноситься до предмету доказування у цій справі, та не впливає на зобов`язання за цими конкретними правовідносинами.

Задовольняючи вимоги позову частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, належними і допустимими доказами приведені в позові обставини не спростував, отже, внаслідок невиконання зобов`язань з повернення суми боргу ОСОБА_1 порушив обумовлений договором строк його повернення, а також – визначені діючим цивільним законодавством України вимоги до виконання зобов`язань. До теперішнього часу сума позики у розмірі 3000 доларів США, та відсотки в межах строку дії укладеного договору в сумі 810,00 доларів США, відповідачем не повернуті, а тому підлягають стягненню на користь позивача. У задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача 7,64 доларів США (3% річних за період 06 липня 2022 року – 05 серпня 2022 року в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України) слід відмовити, оскільки починаючи з 24 лютого 2022 року, позичальники звільняються від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, а саме у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування

12 січня 2026 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив переглянути заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2025 року у справі №337/2559/22, провадження №2/337/12/2025, і призначити справу до розгляду в загальному позовному провадженні з викликом сторін.

Заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення – повернуто особі, яка її подала, з огляду на те, що справа розглянута судом за відсутністю умов проведення заочного розгляду справи, підстави для перегляду заочного рішення у суду відсутні.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суд першої інстанції, виходячи з наступного.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

ЄСПЛ зауважив, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів.

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін – один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Публічний розгляд, передбачений пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (ч. 1 ст. 8 ЦПК України).

15 серпня 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь грошові кошти за договором позики (розпискою) від 05 січня 2021 року в сумі 3817,64 доларів США.

Заочним рішенням від 12 жовтня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг в сумі 3810 доларів США, з яких: основна сума боргу 3000 доларів США, відсотки за користування позикою 810 доларів США. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1393 гривні 25 копійок. В стягненні з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15000,00 гривень, – відмовлено.

14 квітня 2023 року відповідач ОСОБА_1 подав заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою суду від 03 травня 2023 року задоволено заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення. Скасовано заочне рішення від 12 жовтня 2022 року. Справу призначено до нового розгляду, який ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. Призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 02 червня 2025 року клопотання відповідача ОСОБА_1 задоволено частково. Призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено експертам наступне питання: – чи виконані написання ПІБ « ОСОБА_1 » і підпис в нижній частині розписки від 05 січня 2021 року саме ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чи його виконано іншою особою? Проведення експертизи доручено експертам Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. Витрати на проведення експертизи покладено на відповідача ОСОБА_1 . Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

11 листопада 2025 року до суду надано повідомлення Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України №1408/16-06/-25 від 30 жовтня 2025 року, згідно якого, у зв`язку з несплатою рахунку за проведення експертизи, ухвалу суду про призначення судової почеркознавчої експертизи від 02 червня 2025 року залишено без виконання.

Ухвалою суду від 12 листопада 2025 року провадження у справі відновлено, призначено судове засідання. 

В судове засідання 25 листопада 2025 року ОСОБА_1 не з`явився. Про поважність неявки суд не повідомив. Про час і місце судового засідання був повідомлений завчасно та належним чином (а.с.15) 

22 грудня 2025 року на електронну пошту суду відповідач ОСОБА_1 надіслав клопотання, про участь в режимі відеоконференціїї в засіданні, що призначено на 23 грудня 2025 року (момент відправлення електронного листа – 19 грудня 2025 року о 17:22 годині, тобто після закінчення робочого часу суду).

Ухвалою судді від 22 грудня 2025 року клопотання ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції залишено без розгляду, оскільки момент фактичної подачі клопотання до суду (як і момент його електронного відправлення), не відповідав мінімально-завчасному п`ятиденному строку, визначеному ч.2 ст. 212 ЦПК України. Копія цієї ухвали о 14:57 годині 22 грудня 2025 року направлена на електронну пошту ОСОБА_1 , з якої він подавав клопотання.

В судове засідання 23 грудня 2025 року ОСОБА_1 не з`явився повторно. Про поважність неявки суд не повідомив, жодних клопотань не подав.

Враховуючи повторність поспіль неявки до засідань відповідача ОСОБА_1 , з урахуванням позиції позивача, який наполягав на завершенні розгляду, а також, оскільки ОСОБА_1 приймав попередню участь у розгляді справи та був присутній при дослідженні всіх доказів, суд першої інстанції ухвалив завершити розгляд справи за відсутності відповідача ОСОБА_1 .

Законодавець встановив повноваження суду апеляційної інстанції скасовувати рішення суду першої інстанції з підстави неналежного повідомлення в суді першої інстанції особи, яка подала апеляційну скаргу. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України).

Постанова Верховного Суду від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21).

У відповідності до ч.1,4 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 281 ЦПК України, про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу.

Враховуючи наведені обставини справи на норми процесуального законодавства слід зазначити наступне. Оскаржуване рішення суду першої інстанції від 23 грудня 2025 року ухвалене за повторної неявки відповідача ОСОБА_1 у справі, який був належним чином повідомлений про розгляд справи, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Клопотання ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції залишено без розгляду, оскільки момент фактичної подачі клопотання до суду (як і момент його електронного відправлення), не відповідав мінімально-завчасному п`ятиденному строку, визначеному ч.2 ст. 212 ЦПК України. Про таке процесуальне рішення суду, відповідача було повідомлено завчасно.

Що стосується ухвалення саме заочного рішення у справі, то підстав для його ухвалення у суду першої інстанції не було, зважуючи на те що у справі вже ухвалювалось заочне рішення, справа розглядається за участю відповідача тривалий час, відповідачем подано чисельні заяви, в яких ним висловлені заперечення проти позову, подано зустрічну позовну заяву. Крім того, судом не постановлялась ухвала про заочний розгляд справи.

Також слід зазначити, що відповідно до ч.2 ст. 288 ЦПК України, повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом і порядок передбачений ст. 284 ЦПК України до повторного заочного рішення не застосовується. 

Зазначене вказує на відсутність порушення вимог процесуального законодавства під час прийняття оскаржуваного рішення та ухвали суду, а також на відсутність порушення прав відповідача на оскарження відповідних процесуальних документів.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Скаржник зазначає, що оскільки не був присутній при ухваленні рішення він був позбавлений можливості подати відповідні докази, заперечення, заявити клопотання про проведення повторної експертизи у справі.

Між тим, суд апеляційної інстанції зважує на те, що до апеляційної скарги відповідачем у справі не було надано будь-яких додаткових доказів, які не були досліджені судом першої інстанції, але можуть вплинути на результат розгляду справи, не було обґрунтовано неможливість подачі таких доказів в суд першої інстанції, який тривалий час провадив судовий розгляд за участю сторін у справі. Клопотання про призначення судової експертизи і обґрунтування неможливості її проведення під час розгляду в суді першої інстанції, також не надано. 

При цьому апеляційний суд враховує, що судова експертиза під час розгляду справи в суді першої інстанції призначена за ініціативи саме відповідача у справі і не проведена з причин ненадання саме відповідачем додаткових матеріалів і відсутності з його боку сплати вартості експертного дослідження. 

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що відповідач, належними і допустимими доказами приведені в позові обставини не спростував, отже, внаслідок невиконання зобов`язань з повернення суми боргу ОСОБА_1 порушив визначені діючим цивільним законодавством України вимоги до виконання зобов`язань, до теперішнього часу сума позики у розмірі 3000 доларів США, та відсотки в межах строку дії укладеного договору в сумі 810,00 доларів США, відповідачем не повернуті, а тому підлягають стягненню на користь позивача. 

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Оскільки оскаржуване рішення суду від 23 грудня 2025 року не було заочним, суд першої інстанції обґрунтовано повернув ОСОБА_1 заяву про перегляд заочного рішення, оскільки зазначене рішення суду не підлягало перегляду в порядку ст.284 ЦК України.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних рішень та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення та ухвала суду постановлені з додержанням вимог закону і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2025 року та ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2026 року у цій справі залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 23 квітня 2026 року.

Головуючий С.В. Кухар

Судді: І.В. Кочеткова

О.З. Поляков