ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/762/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Жукова С.В. - головуючого, Картере В.І., Огородніка К.М., 
за участі секретаря: Купрейчук С.П.,
за участі представників судового засідання відповідно протоколу судового засідання від 08.04.2026
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу  ОСОБА_1 
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.08.2025
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2025
у справі № 910/762/25
за заявою ОСОБА_1 
про неплатоспроможність,-
ВСТАНОВИВ: 

1. У провадженні господарського суду міста Києва перебуває справа №910/762/25 про неплатоспроможність ОСОБА_1 , провадження у якій відкрито ухвалою суду від 13.03.2025 року за заявою боржника, керуючим реструктуризацією боргів боржника призначено арбітражного керуючого Козія В.Ю.

2. Відповідне повідомлення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 оприлюднено на офіційному веб-порталі судової влади України 18.03.2025 року за №75541.

3. Після публікації вказаного оголошення в межах тридцятиденного терміну, передбаченого ст.45 КУзПБ, до суду надійшла зокрема заява ТОВ "ФК "Інвест-Кредо" з кредиторськими вимогами до боржника на суму 9 340 496,61 грн.

4. В обґрунтування поданої заяви заявник посилається на те, що грошові вимоги виникли на підставі Кредитного договору №1210-Ф від 02.06.2008 року та підтверджуються заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 10.12.2013 року у справі №759/15639/13-ц на суму 5 086 710,38 грн, постановою Київського апеляційного суду від 30.09.2020 року у справі №759/4755/19 на суму 2 558 934,18 грн, рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 06.06.2023 у справі №759/25139/21 на суму 2 838,00 грн. 
Крім того, кредитором на суму боргу 5 086 10,38 грн в порядку ст. 625 ЦК України за період з 01.01.2019 року по 23.02.2022 року було нараховано проценти та інфляційні втрати у розмірі 1 685 958,09 грн.

5. У відзиві на подану заяву боржник заперечує заявлені кредиторські вимоги ТОВ "Фінансова компанія "Інвест-Кредо", крім вимог на суму судового збору у розмірі 2 838,00 грн.

6. Керуючий реструктуризацією у відзиві також відхилив вимоги ТОВ "ФК "Інвест-Кредо", крім 2 838,00 грн судового збору у справі №759/4855/19 та 6056,00 грн. судового збору, сплаченого за подання заяви з кредиторськими вимогами до боржника. 
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень 
7. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.08.2025 року, яку залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2025 у справі №910/762/25, визнано кредитором боржника ТОВ "ФК "Інвест-Кредо" на суму 4253786,23 грн, з яких: 6056,00 грн - витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів, 4247730,23 грн - вимоги другої черги, відмовлено у визнанні кредиторських вимог ТОВ "ФК "Інвест-Кредо" на суму 5086710,38 грн, відмовлено у визнанні кредиторських вимог приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванюти І.М. на суму 261949,44 грн.

7.1. Суди першої та апеляційної інстанції, ухвалюючи наведені рішення, встановили, що постановою Київського апеляційного суду 30.09.2020 у справі №759/4755/19, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 28.09.2021, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором в порядку положень ст. 625 ЦК України у розмірі 2 503 025,18 грн., яка складається з 3% річних - 457 803,93 грн. та інфляційних втрат - 2 045 221,25 грн., стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "Дельта Банк" понесені судові витрати у розмірі 93 863,45 грн.
-При цьому, ухвалою Верховного Суду від 25.05.2021 року у наведеній справі задоволено заяву ТОВ "ФК "Інвест-Кредо" та залучено ТОВ "Фінансова Компанія Інвест-Кредо" правонаступником позивача АТ "Дельта Банк".
На примусове виконання вказаного рішення 25.10.2021 Святошинським районним судом міста Києва видано виконавчі листи у справі №759/4755/19, стягувачем за якими значиться ТОВ "ФК "Інвест-Кредо".
-Крім того, перевіривши здійснений кредитором розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, нарахування якого відбувалось у порядку ст.625 ЦК України та розрахований кредитором з суми 5 086 710,38 грн, які були стягнуті заочним рішенням суду у справі №759/15639/13-ц, за період з 01.01.2019 по 23.02.2022, який не охоплюється заборгованістю, стягнутою постановою апеляційного суду у справі №759/4755/19, дійшли до висновку, що вказані нарахування здійснені правомірно та арифметично вірно.
-Крім того, рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 06.06.2023 у справі №759/25139/21, стягнуто з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ТОВ "ФК Інвест-Кредо" сплачений судовий збір у розмірі 5 676,00 грн., тобто по 1 892,00 грн. з кожного з відповідачів.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 12.03.2025 року у даній справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 залучено правонаступниками померлої ОСОБА_2 , а отже вимоги кредитора щодо стягнутого за рішенням суду з ОСОБА_1 судового збору у загальному розмірі 2838,00 грн. (1892+946) також визнано обґрунтованими.
-Отже судами визнано ТОВ "Фінансова Компанія Інвест-Кредо" кредитором ОСОБА_1 на суму 4 253 786,23 грн, з яких: 6 056,00 грн. - витрати, які відшкодовуються до задоволення вимог кредиторів, 4 247 730, 23 грн. - вимоги другої черги, з огляду на доведеність таких вимог належними та допустимими доказами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

8. До Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшла касаційна скарга, у якій скаржник просить Суд скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.08.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2025 у справі №910/762/25 в частині визнання ТОВ "ФК "Інвест-Кредо" кредитором фізичної особи ОСОБА_1 на суму 4253786,23 грн та направити справу №910/762/25 на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині залишити оскаржувані судові рішення без змін.
8.1. На виконання приписів пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України скаржник посилається на пункт 1 частини 2 статті 287 ГПК України та зазначає, що суди застосували норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 907/29/19 (щодо затосування 75 ГПК України), від 05.04.2024 у справі №757/23249/17-ц, від 21.09.2022 у справі №908/976/19 (щодо застосування статей 215, 216, 387 та 388 ЦК України). 
Також скаржник посилається на пункт 4 частини 2 статті 287 ГПК України та вказує, що суди в оскаржуваних в оскаржуваних судових рішеннях порушили ст. ст. 86, 236, 237, 238 ГПК України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не надавши оцінку та не врахувавши докази ОСОБА_1 , що підтверджують її право власності на права вимоги за кредитним договором № 1210-Ф від 02.06.2008 (пункт 1 частини 3 статті 310 ГПК України).
Крім того, скаржник зазначає, що Північний апеляційний господарський суд в оскаржуваній постанові від 21.08.2025 та Господарський суд міста Києва в оскаржуваній ухвалі від 18.12.2025 порушили принцип вільного володіння, закріплений Протоколом №1 до Конвенції.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі, подані клопотання.

9. ТОВ "ФК "Інвест-Кредо" подано відзив на касаційну скаргу з проханням залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

10. ОСОБА_1 подала додаткові пояснення у справі з проханням врахувати їх під час вирішення спору у яких звертає увагу що Постановою від 11 лютого 2026 року у справі № 754/511/23 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків та виснувала, що до відповідних грошових вимог (щодо яких вичерпана можливість стягнення в примусовому порядку за судовим рішенням) не можна застосовувати правила частини другої статті 625 ЦК України.

11. ТОВ "ФК "Інвест-Кредо" подано заперечення на додаткові пояснення ОСОБА_1 з проханням їх врахувати та зазначає, що зміна судової практики та незгода Боржника не може нівелювати всі судові рішення, ухвалені за останні 10 років на користь Кредитора. ТОВ «Інвест-Кредо» має легітимні очікування на задоволення своїх кредиторських вимог за рахунок майна ОСОБА_1 у межах зведеного виконавчого провадження, яке триває з 28.10.2021
Провадження у Верховному Суді

12. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №910/762/25 визначено колегію суддів у складі: Жукова С.В. - головуючого, Картере В.І., Огородніка К.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.01.2026.
13. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.02.2026 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.08.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2025 у справі №910/762/25 та призначено до розгляду касаційну скаргу ОСОБА_1 у справі №910/762/25 на 18 березня 2026 року о 12:10 год. у відкритому судовому засіданні у приміщенні Касаційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6, в залі судових засідань №330.
14. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.03.2026 оголошено перерву в судовому засіданні у справі № 910/762/25 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.08.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2025 до 08 квітня 2026 року о 12:40 год. у приміщенні суду за адресою: м. Київ, вул. О.Копиленка, 6, зал № 330.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 

15. Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти них, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, з огляду на таке. 

16. Відповідно статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

17. Предметом касаційного перегляду у цій справі є правомірність винесеного судом першої інстанції рішення, залишеного без змін постановою апеляційного господарського суду, в частині визнання кредиторських вимог ТОВ "ФК "Інвест-Кредо" на суму 4253786,23 грн.

18. Під час розгляду справи судами встановлені такі обставини:
-02.06.2008 між ЗАТ "Сведбанк Інвест" та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №1210-Ф.
-18.06.2013 року АТ "Дельта Банк" набув право вимоги до ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги №1, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Шевченко Д.Г. за реєстровим № 1358, укладеного з ПАТ "Омега Банк", який є повним правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ "Сведбанк", ВАТ "Сведбанк", ПрАТ "Сведбанк Інвест", ЗАТ "Сведбанк Інвест", ЗАТ "Тас-Інвестбанк".
-Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 10.12.2013 року у справі №759/15639/13-ц задоволено позов АТ "Дельта Банк" та присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 5 086 710,38 грн.
-На примусове виконання вказаного рішення 29.12.2017 Святошинським районним судом міста Києва видано виконавчий лист у справі №759/15639/13-ц, строк пред`явлення до виконання якого сплинув 29.01.2017 року.
-Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 16.03.2018 року у справі №759/15639/13-ц, залишеною без змін постановою Апеляційного суду міста Києва від 02.07.2018 року, відмовлено АТ "Дельта Банк" у задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
-Виконавчий лист у справі №759/15639/13-ц до виконання не пред`являвся, а ОСОБА_1 добровільно заборгованість перед кредитором не погасила.
-15.04.2020 ТОВ "Фінансова компанія "Інвест-Кредо" набуло права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №1210-Ф від 02.06.2008 на підставі Договору №2227/К про відступлення прав вимоги, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Черленюх Л.В. за реєстром №491, укладеного з АТ "Дельта Банк".
-Набуття ТОВ "ФК "Інвест-Кредо" прав вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №1210-Ф від 02.06.2008 року підтверджується судовими рішеннями у справах №910/12760/16, №127/14035/17, №759/4755/19, №761/18567/20, №759/25139/21, які набрали законної сили та є обов`язковими до виконання.

19. Відмовляючи у визнанні кредиторських вимог ТОВ "Фінансова компанія "Інвест-Кредо" на суму 5 086 710,38 грн, судом першої інстанції було зазначено, що можливість кредитора стягнути у судовому провадженні у процедурі банкрутства заборгованість за кредитним договором №1210-Ф від 02.06.2008 року була вичерпана після набрання законної сили постановою Апеляційного суду міста Києва від 02.07.2018 року у справі №759/15639/13-ц, якою було залишено без змін ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 16.03.2018 року про відмову АТ "Дельта Банк" у задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. 

20. Висновки суду про безпідставність вимог на суму 5 086 710,38 грн, які стягнуто заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 10.12.2013 у справі №759/15639/13-ц, не оскаржуються та судом касаційної інстанції не переглядаються.

21. Щодо вимог ТОВ "ФК "Інвест-Кредо" на суму 4 247 730,23 грн, суди попередніх інстанцій визнали їх обґрунтованими та документально підтвердженими.

22. Як встановлено судами, постановою Київського апеляційного суду 30.09.2020 у справі №759/4755/19, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 28.09.2021, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором в порядку положень ст. 625 ЦК України у розмірі 2 503 025,18 грн, яка складається з 3% річних - 457 803,93 грн та інфляційних втрат - 2 045 221,25 грн, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "Дельта Банк" понесені судові витрати у розмірі 93 863,45 грн.

23. При цьому, судами встановлено, що ухвалою Верховного Суду від 25.05.2021 року у наведеній справі задоволено заяву ТОВ "ФК "Інвест-Кредо" та залучено ТОВ "Фінансова Компанія Інвест-Кредо" правонаступником позивача АТ "Дельта Банк".

24. На примусове виконання вказаного рішення 25.10.2021 Святошинським районним судом міста Києва видано виконавчі листи у справі №759/4755/19, стягувачем за якими значиться ТОВ "ФК "Інвест-Кредо".

25. Судами встановлено, що постановами приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванютою І.М. від 28.10.2021 року відкрито виконавче провадження №67310522 за виконавчим листом про стягнення 2503025,18 грн та виконавче провадження №67309888 про стягнення 93 863,45 грн, об`єднано ці виконавчі провадження у зведене виконавче провадження №67315021. 

26. Судами також встановлено, що ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 20.07.2022 року у справі №759/4755/19 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

27. Крім того, судами встановлено, що станом як на дату пред`явлення грошових вимог, так і на дату їх визнання судом, матеріали справи не містять доказів ані скасування судового рішення у справі №759/4755/19, ані визнання виконавчих листів, виданих на підставі цього рішення, такими, що не підлягають виконанню.

28. Суди виснували, що вимоги ТОВ "Фінансова компанія "Інвест-Кредо" до ОСОБА_1 на суму 2 558 934,14 грн є безспірними та підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів боржника.

29. Крім того, суди виснували, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

30. Так, згідно ч. 2 ст. ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

31. При цьому, суд другої інстанції послався на правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц, у якій зазначено, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

32. Суд другої інстанції виснував, що пропуск первісним кредитором АТ "Дельта Банк" строку для пред`явлення виконавчого листа Святошинського районного суду міста Києва у справі №759/15639/13-ц до виконання та відмова суду у поновленні такого строку не перешкоджає стягненню коштів на підставі ст.625 ЦК України. 

33. Суди попередніх інстанцій, перевіривши здійснений кредитором розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, нарахування якого відбувалось у порядку ст.625 ЦК України та розрахований кредитором з суми 5 086 710,38 грн, які були стягнуті заочним рішенням суду у справі №759/15639/13-ц, за період з 01.01.2019 по 23.02.2022, який не охоплюється заборгованістю, стягнутою постановою апеляційного суду у справі №759/4755/19, дійшли до висновку, що вказані нарахування здійснені правомірно та арифметично вірно, тому визнали обґрунтованість вимог кредитора на суму 1 685 958,09 грн 3% річних та інфляційних втрат.

34. Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 06.06.2023 у справі №759/25139/21, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 12.03.2025, задоволено позов ТОВ "Фінансова Компанія Інвест-Кредо", визнано недійсним Договір дарування квартири від 25.03.2021, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Івановою С.М. за реєстровим № 223, застосовано наслідки недійсності правочину - скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 57294449 від 25.03.2021, приватний нотаріус Іванова С.М., КМНО, м. Київ, на підставі якого до ДРП внесений запис про право власності № 41175714 від 25.03.2021 за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на квартиру, однокімнатну, загальною площею 65,2 кв.м., житловою площею 25,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , РНОНМ 2266251680000, та поновлено запис про право власності №40059972 від 24.12.2020 за ОСОБА_1 . 

35. Також, як встановили суди, наведеним рішенням стягнуто з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ТОВ "ФК Інвест-Кредо" сплачений судовий збір у розмірі 5 676,00 грн, тобто по 1 892,00 грн. з кожного з відповідачів. Ухвалою Київського апеляційного суду від 12.03.2025 року у даній справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 залучено правонаступниками померлої ОСОБА_2 , а отже вимоги кредитора щодо стягнутого за рішенням суду з ОСОБА_1 судового збору у загальному розмірі 2838,00 грн. (1892+946) також є обґрунтованими.
36. Відповідно до частини першої статті 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.
37. Відповідно ч. 1 ст. 122 КУзПБ, яка регулює порядок виявлення кредиторів фізичної особи, подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.
38. За змістом наведених у статті 1 КУзПБ термінів, що вживаються для цілей цього Кодексу: 
грошовим зобов`язанням (боргом) є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України; 
кредитором, серед іншого, є юридична особа, яка має підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; 
конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника. 
39. Порядок звернення кредиторів із вимогами до боржника у справі про банкрутство юридичних осіб та порядок розгляду судом відповідних заяв регламентовані, зокрема, статтями 45, 46, 47 КУзПБ.
40. У попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна (абзац перший частини другої статті 47 КУзПБ).
41. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів (абзац четвертий частини шостої статті 45 КУзПБ).
42. Отже, під час розгляду заявлених до боржника кредиторських вимог, суд, в силу наведених вище норм, має з`ясовувати правову природу таких вимог, надати правову оцінку доказам поданим заявником на підтвердження його вимог до боржника, аргументам та запереченням боржника чи інших кредиторів щодо задоволення таких вимог, перевірити дійсність заявлених вимог, з урахуванням чого встановити наявність підстав для їх визнання чи відхилення (повністю або частково).
43. Згідно усталеної практики Верховного Суду, заявлені у справі про банкрутство грошові вимоги до боржника можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.01.2019 у справі № 916/4644/15; постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 02.06.2022 у справі № 917/1384/20, від 30.11.2023 у справі № 910/2423/23, від 01.02.2024 у справі № 910/3835/22, від 29.02.2024 у справі № 908/2586/22 та ін). 
44. Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України).
45. Поряд з цим Верховний Суд звертає увагу, що використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданій заяві з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, у тому числі і відкриття на підставі такої заборгованості провадження у справі про банкрутство. Наведене порушує права кредиторів у справі про банкрутство з обґрунтованими грошовими вимогами, а також порушує права боржника у справі про банкрутство.
46. Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 07.08.2019 у справі № 922/1014/18, що у подальшому також були відображені у постановах від 07.10.2020 у справі №914/2404/19, від 28.01.2021 у справі №910/4510/20, від 02.06.2022 у справі №917/1384/20, від 23.03.2023 у справі №910/3105/21).
47. Таким чином, для запобігання необґрунтованих вимог до боржника та порушень цим прав його кредиторів до доведення обставин, пов`язаних із виникненням заборгованості боржника-банкрута, пред`являються підвищені вимоги.
48. Запроваджений законодавцем підвищений стандарт доказування у справах про банкрутство для кредиторів приводить у випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог до прийняття рішення судом про відмову у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів.
49. У касаційній скарзі скаржниця зазначає, що в порушення ст.86 ГПК України Господарський суд міста Києва та Північний апеляційний господарський суд не прийняли до уваги договори від 02.07.2014 між ТОВ «ФК «Актив гарант» та ОСОБА_4 , між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , по відступленню прав вимоги по договору 1210-Ф та не надали їм оцінку. У оскаржуваних рішеннях, як зазначає скаржниця, навіть не згадується факт первинного продажу прав вимоги 02.07.2014, на підставі якого ОСОБА_1 набула право власності на права вимоги за кредитним договором №1210-Ф. 

50. Скаржниця зазначає, що суди проігнорували факт, що два примірника оригіналу кредитного договору знаходяться у ОСОБА_1 , їх вона отримала по Акту прийому-передачі 02.07.2014, укладеного до договору про відступлення прав вимог за кредитним договором № 1210-Ф від 02.06.2008 від 02.07.2014, тобто, скаржниця вважає себе законною власницею прав вимоги за наведеним договором.

51. ОСОБА_1 переконує, що Північний апеляційний господарський суд у постанові від 18.12.2025 по справі №910/762/25 не врахував та не надав відповіді на доводи, які є суттєвими та впливають на суть прийнятого рішення, а саме: 
- ОСОБА_1 є добросовісним набувачем прав вимоги за кредитним договором № 1210-Ф від 02.06.2008 з 02.07.2014 на підставі Договору б/н відступлення права вимоги (цесії) по зобов`язанню боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №1210-Ф від 02.06.2008 на загальну суму вимог 5 422 879,22 грн, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , від 02.07.2014. 02.07.2014 також між сторонами укладений Акт приймання передачі до Договором б/н відступлення права вимоги (цесії) від 02.07.2014, згідно якого ОСОБА_1 передано оригінал кредитного договору, який належав банку, з усіма додатками. 
-Права вимоги за кредитним договором № 1210-Ф від 02.06.2008 у ОСОБА_1 не витребовувались, на даний час вони належать їй. 
- Господарський суд м. Києва не визнавав права власності на права вимоги по Кредитному договору № 1210-Ф від 02.06.2008 за ПАТ «Дельта Банк», оскільки останній не заявляв таку позовну вимогу та звернувся до неналежного відповідача ТОВ «ФК Інвест-Кредо», якому на момент вимоги не належали права вимоги. 
- ОСОБА_1 , якій належали права вимоги, не була відповідачем у справі 910/12760/16. 
-ПАТ «Дельта Банк» у справі №910/12760/16 не витребовував права вимоги у ОСОБА_1 , отже, наведене рішеня не має для ОСОБА_1 юридичних наслідків.

52. Верховний Суд, зокрема, у постанові від 22.12.2022 у справі №910/14923/20 наголосив, що для запобігання визнанню необґрунтованих вимог до боржника та порушенню цим прав його кредиторів до доведення обставин, пов`язаних із виникненням заборгованості боржника-банкрута, пред`являються підвищені вимоги.

53. Розглядаючи кредиторські вимоги, суд у силу приписів статей 45 - 47 КУзПБ має належним чином дослідити сукупність поданих заявником доказів (договори, накладні, акти, судові рішення, якими вирішено відповідний спір тощо), перевірити їх, надати оцінку наявним у них невідповідностям (за їх наявності), та аргументам, запереченням щодо цих вимог, з урахуванням чого з`ясувати чи є відповідні докази підставою для виникнення у боржника грошового зобов`язання (висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 10.02.2020 у справі №909/146/19, від 27.02.2020 у справі №918/99/19, від 29.03.2021 у справі №913/479/18).

54. Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відступ від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (пункт 46 рішення у справі "Устименко проти України", пункт 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії"). 

55. Відповідно до орієнтирів дотримання міжнародних стандартів, наведених Європейським судом прав людини у рішенні від 11.07.2017 у справі "Морейра Феррейра проти Португалії", відступ від принципу правової визначеності є необхідним і виправданим у разі виявлення суттєвого недоліку попереднього провадження, який може вплинути на результат справи, або у випадках, коли необхідність забезпечення відшкодування, особливо в контексті виконання рішень Суду, в цілому свідчить на користь поновлення провадження (пункт 62 рішення).

56. Враховуючи наведене, Верховний Суд у постанові від 12.03.2025 у справі №903/347/24 зауважив, що заборгованість боржника перед кредитором, яка підтверджена судовим рішенням, що набрало законної сили, може ставитися під сумнів господарським судом під час розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами виключно у виняткових випадках. Водночас саме у цих випадках є необхідність у додатковому доведенні кредитором обґрунтованості своїх безспірних вимог первинними документами з урахуванням "підвищеного стандарту доказування". 

57. Зазначеними випадками, зокрема, можуть бути такі, коли у розпорядника майна / ліквідатора (якщо кредиторські вимоги заявлено та розглядаються судом у ліквідаційній процедурі), кредиторів чи інших учасників справи про банкрутство є обґрунтовані та доказово підтверджені підстави вважати, що:
- певний кредитор, вимоги якого є безспірними, та боржник, зловживаючи процесуальними правами, ініціювали розгляд відповідного судового спору задля штучного створення підтвердженої судовим рішенням заборгованості з метою, зокрема, впливу на процедуру банкрутства боржника через отримання необхідної кількості голосів на зборах та комітеті кредиторів, 
- при розгляді відповідного спору між кредитором і боржником судом не було враховано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (до прикладу, якщо кредитор - позивач до початку розгляду спору по суті відступив право вимоги до боржника - відповідача, однак не повідомив суду наявність відповідних обставин), а жоден з учасників такої справи не реалізував право на звернення із заявою про перегляд відповідного рішення за нововиявленими обставинами;
- договір, на підставі якого виникла заборгованість боржника перед кредитором (яка була стягнута судовим рішенням за результатом розгляду відповідного спору), був визнаний у подальшому недійсним чи неукладеним, однак жоден з учасників справи (за позовом кредитора про стягнення з боржника заборгованості) не реалізував право на звернення із заявою про перегляд відповідного рішення за нововиявленими обставинами.

58. Наведений перелік виняткових випадків, коли безспірні вимоги кредитора потребують додаткового доведення первинними документами з урахуванням "підвищеного стандарту доказування", не є вичерпним та залежить від обставин кожної конкретної справи. (Див. постанову Верховного суду від 21.08.2025 у справі 920/692/23)

59. У цій справі господарські суди, пославшись на судові рішення у справі №759/4755/19, виснували, що вимоги ТОВ "Фінансова компанія "Інвест-Кредо" до ОСОБА_1 на суму 2 558 934,14 грн є безспірними та підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів боржника, водночас, не надали правової оцінки запереченням скаржниці, яка упродовж розгляду справи заперечувала наявність кредиторських вимог ТОВ "Фінансова компанія "Інвест-Кредо", посилаючись на відсутність у останнього первинних документів на підтвердження кредиторських вимог та правомірність переходу кредиторських вимог від ПАТ «Дельта Банк» до ТОВ "Фінансова компанія "Інвест-Кредо" внаслідок правонаступництва.

60. Відповідно до ст. 517 Цивільного кодексу України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

61. При розгляді кредиторських вимог ТОВ "Фінансова компанія "Інвест-Кредо" суди, з огляду на доводи скаржниці, а також з урахуванням наведеної судової практики щодо застосування "підвищеного стандарту доказування" кредиторських вимог, не з`ясували умови Договору №2227/К про відступлення прав вимоги, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Черленюх Л.В. за реєстром №491, укладеного з АТ "Дельта Банк" щодо обсягу переданих первинним кредитором новому кредитору прав, а також наявності документів, у відповідності до ч. 1 ст. 517 Цивільного, які було передано новому кредиторові, які засвідчують права, що передаються.

62. У контексті наведеного, з урахуванням заперечень скаржниці упродовж розгляду справи, касаційний господарський суд погоджується з її доводами про те, що Північний апеляційний господарський суд в оскаржуваній постанові від 18.12.2025 та Господарський суд міста Києва в оскаржуваній ухвалі від 21.08.2025 застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у пунктах 7.9 - 7.11 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі №907/29/19, використавши для мотивування прийнятих рішень висновки інших судів про правонаступництво, що є правовою оцінкою, яка не має преюдиційного значення.

63. Щодо вимоги кредитора ТОВ «ФК Інвест- Кредо» на суму 93863,45 грн, (сплачений ПАТ «Дельта Банк» судовий збір у справі №759/4755/19), суд касаційної інстанції зазначає таке.
64. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
65. Так, судовий збір у справі №759/4755/19, який був сплачений позивачем ПАТ «Дельта Банк», не є зобов`язанням у розумінні ст.509 ЦК України, отже не може бути предметом відступлення права вимоги.

66. Наведеного суди не врахували та не дослідили які саме зобов`язання боржниці були предметом Договору про відступлення прав вимоги №2227/К від 15.04.2020.

67. Щодо кредиторських вимог ТОВ «ФК Інвест- Кредо» на суму 1 685 958,09 грн 3% річних та інфляційних втрат, суд касаційної інстанції зазначає таке.

68. Суд другої інстанції виснував, що пропуск первісним кредитором АТ "Дельта Банк" строку для пред`явлення виконавчого листа Святошинського районного суду міста Києва у справі №759/15639/13-ц до виконання та відмова суду у поновленні такого строку не перешкоджає стягненню коштів на підставі ст.625 ЦК України. 

69. Як уже було зазначено вище, перевіривши здійснений кредитором розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, нарахування якого відбувалось у порядку ст.625 ЦК України та розрахований кредитором з суми 5 086 710,38 грн, які були стягнуті заочним рішенням суду у справі №759/15639/13-ц, за період з 01.01.2019 по 23.02.2022, який не охоплюється заборгованістю, стягнутою постановою апеляційного суду у справі №759/4755/19, дійшли до висновку, що вказані нарахування здійснені правомірно та арифметично вірно, тому визнали обґрунтованість вимог кредитора на суму 1 685 958,09 грн 3% річних та інфляційних втрат.

70. Проте, із такими висновками суд касаційної інстанції погодитись не може.

71. Відповідно до ч. 4 ст. 300 ГПК України, суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Велика Палата Верховног Суду у постанові від 11.02.2026 у справі № 754/511/23 дійшла таких висновків:
"…114. Cплив строків пред`явлення виконавчого листа до виконання є законним правом боржника уникнути притягнення до цивільно-правової відповідальності після закінчення певного періоду після видачі судом виконавчого документа.
115. Ці строки забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав боржників.
116. Суд гарантує право на справедливий суд як стягувачу, так і боржнику, оскільки має враховувати не лише майнові інтереси стягувача, а й захищати права та інтереси боржника, який у такому випадку правомірно протягом тривалого періоду міг розраховувати на відсутність загрози примусового виконання рішення та притягнення до відповідальності за його невиконання.
117. Отже, зобов`язання зі сплати боргу, яке засвідчене судовим рішенням про його примусове стягнення, строк пред`явлення виконання за яким пропущено і в поновленні такого строку суд відмовив, а можливість його виконання втрачена, не може вважатися припиненим у матеріально-правовому сенсі (може бути виконаним добровільно боржником). Проте таке зобов`язання вважається тим зобов`язанням, вимоги за яким позбавлені примусового захисту, проте добровільне виконання яких визнається належним.
118. У такому випадку до відповідних грошових вимог (щодо яких вичерпана можливість стягнення в примусовому порядку за судовим рішенням) не можна застосовувати правила частини другої статті 625 ЦК України.
119. За протилежним (іншим) підходом буде складатися нерозумна ситуація, за якою після втрати права на примусове виконання судового рішення про стягнення основного боргу і припинення можливості його реалізації, зокрема у зв`язку з пропуском строку пред`явлення виконавчого документа для виконання і відмови в поновленні цього строку судом, за обставин неможливості виконання захисту основної вимоги (про стягнення основної суми боргу) кредитор зберігатиме можливість постійно подавати вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на невиконувану вимогу, що суперечитиме принципу правової визначеності. …"
Також у наведені постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила: 
"…135. Разом з тим з урахуванням висновків у цій справі Велика Палата Верховного Суду відступає від висновків, наведених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 вересня 2021 року у справі № 759/4755/19, за змістом яких, коли кредитор уже скористався судовим захистом - рішенням суду з боржника стягнуто суму основного боргу, то таке зобов`язання не може вважатись натуральним навіть за умов пропуску стягувачем строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання і відмови в поновленні цього строку судом, оскільки такі обставини не мають правового значення, а кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, нарахованих на таке невиконане зобов`язання. 
136. Велика Палата Верховного Суду відступає не від постанови у конкретній справі, а від висновку щодо застосування норм права. Цей висновок міг бути сформульований в одній або декількох постановах. Відсутність згадки повного переліку постанов, від висновку хоча б в одній з яких щодо застосування норм права Велика Палата Верховного Суду відступила, не означає, що відповідний висновок надалі застосовний (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц, від 26 жовтня 2022 року у справі № 201/13239/15-ц, від 14 червня 2023 року у справі № 448/362/22).
137. Незалежно від того, чи перераховані всі судові рішення, в яких викладений правовий висновок, від якого відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення спорів у подібних правовідносинах мають враховувати саме останній правовий висновок Великої Палати Верховного Суду (схожий за змістом правовий висновок міститься у її постановах від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17, від 10 листопада 2021 року у справі № 825/997/17, від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19 (910/13492/21), від 04 жовтня 2023 року у справі № 906/1026/22). …"
72. З огляду на вимоги ст. 300 ГПК України, суд касаційної інстанції має враховувати висновки Великої Палати Верховного Суду у наведеній постанові.
73. Отже, підсумовуючи наведене, колегія судів вважає передчасними висновки попередніх судових інстанцій про задоволення кредиторських вимог ТОВ "ФК "Інвест-Кредо" на суму 4253786,23 грн у цій справі.
74. Колегія суддів зазначає, що право на отримання мотивованого судового рішення є процесуальним елементом права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції).
75. Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
76. Зазначені конституційні принципи закріплені і в ст. 7 ГПК України (рівність перед законом і судом) та ст. 13 ГПК України (змагальність сторін). 
77. Відхиляючи будь-які доводи чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог ст. 7 ГПК України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом (див. постанову Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 904/4051/18). 
78. Суд зазначає, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
79. З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.
80. Суд зауважує, що чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.
81. Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є компетенцією виключно національних судів першої та апеляційної інстанцій. Проте зважаючи на прецедентну практику Європейського суду з прав людини, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
82. Враховуючи спірний характер правовідносин сторін, суд касаційної інстанції вважає, що наведена міра обґрунтування оскаржуваних судових рішень не є достатньою у світлі конкретних обставин справи, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
83. Таким чином доводи скаржниці, наведені у касаційній скарзі знайшли своє підтвердження в тій мірі, в якій вони узгоджуються з мотивуванням цієї постанови.
84. Допущені судами першої та апеляційної інстанцій порушення не можуть бути усунуті Верховним Судом в силу меж розгляду справи в суді касаційної інстанції (стаття 300 Господарського процесуального кодексу України), тому, дана справа підлягає передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.
85. При новому розгляді справи необхідно врахувати викладене вище, для правильного вирішення спору більш ретельно на підставі наявних у матеріалах справи документів повно та всебічно дослідити дійсні обставини справи, надати належну оцінку зібраним у справі доказам, їх належності та допустимості, доводам та запереченням сторін, зокрема, скаржниці, доводи якої були проігноровані під час здійснення судового розгляду і в залежності від встановленого та вимог закону, з урахуванням викладеного в цій постанові, постановити законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 236 - 238 ГПК України.
Висновки Верховного Суду
86. Відповідно до положень статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
87. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
88. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
89. Порушення попередніми судовими інстанціями норм процесуального права унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення цієї справи, такі недоліки не можуть бути усунуті Верховним Судом самостійно в силу меж розгляду справи судом касаційної інстанції. Верховний Суд позбавлений можливості самостійно встановити обставини справи, що перешкоджає прийняттю законного рішення у справі, тому постановлені рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. 
90. Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновків про задоволення касаційної скарги, скасування рішень судів попередніх інстанцій та направлення справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.
Розподіл судових витрат
91. Відповідно до статті 129 ГПК у зв`язку із скасуванням судових рішень і передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, розподіл судових витрат за подання касаційної скарги буде здійснюватися за результатами нового розгляду справи.
Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.08.2025, в частині визнання кредиторських вимог ТОВ "Фінансова компанія "Інвест-Кредо" до боржника, та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2025 у справі № 910/762/25 скасувати.

3. Справу № 910/762/25 у скасованій частині передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Жуков

Судді В.І. Картере

К.М. Огороднік