ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

07 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 340/1389/25	
Суддя І інстанції - Черниш О.А.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),
суддів: Коршуна А.О., Сафронової С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області про визнання протиправною бездіяльності, дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з вищевказаним позовом до суду в якому просила:
незабезпечення Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями на проведення видатків з виплати суддівської винагороди судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 за період з 01.10.2024 року по 28.02.2025 року (включно), виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого складає 3028 грн., із застосуванням до посадового окладу регіонального коефіцієнту 1,1;
- зобов`язати Державну судову адміністрацію України забезпечити Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області бюджетними асигнуваннями, необхідними та достатніми для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 за період з 01.10.2024 року по 28.02.2025 року (включно), виходячи з встановленого прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого складає 3028 грн., із застосуванням до посадового окладу регіонального коефіцієнту 1,1;
- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області щодо нарахування та виплати судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01.10.2024 року по 28.02.2025 року (включно), виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 грн. без застосування до посадового окладу регіонального коефіцієнту 1,1;
- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградської області провести нарахування та виплату судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01.10.2024 року по 28.02.2025 року (включно), виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого складає 3028 грн., із застосуванням до посадового окладу регіонального коефіцієнту 1,1, з врахуванням виплачених сум та утриманням передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з 2011 року вона працювала суддею Бердянського міськрайонного суду Запорізької області, а у червні 2022 року відряджена до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області. У період з 01.10.2024 року по 28.02.2025 року їй нарахована та виплачена суддівська винагорода у неправильному розмірі, оскільки її посадовий оклад обчислений без застосування належного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який складав 3028 грн., та регіонального коефіцієнту 1,1, який був встановлений у Бердянському міськрайонному суді Запорізької області. 
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що розмір суддівської винагороди, що виплачувався в період з 01.10.2024 по 28.02.2025 (оклад 63060,00 грн.) є меншим за розмір суддівської винагороди, що виплачувався в суді, з якого позивачку було відряджено (оклад 69366,00 грн.). І ця різниця розраховується шляхом застосування до посадового окладу регіонального коефіцієнту 1,1, який застосовувався при обрахуванні і виплаті мені суддівської винагороди в Бердянському міськрайонному суді Запорізької області. На неодноразові звернення позивачки (як усні так і письмові) щодо здійснення перерахунку суддівської винагороди, Відповідач-1 надавав відповідь про відмову, яку обґрунтовував тим, що для суддів, які здійснюють правосуддя в Олександрійському міськрайонному суді Кіровоградської області до базового розміру посадового окладу регіональний коефіцієнт 1,1 не застосовується. Тобто розрахунку та порівняння суддівської винагороди яку отримувала позивачка в період з 01.10.2024 по 28.02.2025 (включно) в Олександрійському міськрайонному суді Кіровоградської області з розміром суддівської винагороди, яку отримувала в Бердянському міськрайонному суді Запорізької області до теперішнього часу не здійснено та різницю позивачці не виплачено. Вказує, що Законом №966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді». Вказаним законом судді не віднесені до окремої соціальної чи демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо. Зазначає, що зміни до Закону №1402-VIII в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди, а також в Закон №966-XIV щодо визначення розміру прожиткового мінімуму не вносилися, тож законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди, немає.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області просить відмовити у її зволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції. 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 Указом Президента України №209/2011 від 14.02.2011 року призначена на посаду судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області строком на п`ять років, а Указом Президента України №271/2018 від 07.09.2018 року призначена на посаду судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області безстроково.
З 2020 року ОСОБА_1 перебувала у відпустці для догляду на дитиною до досягнення нею трирічного віку. 
Рішенням Голови Верховного Суду №230/0/149-22 від 10.06.2022 року суддю Бердянського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_1 відряджено до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з 10.06.2022 року. 
Голова Бердянського міськрайонного суду Запорізької області видав накази №12-К від 15.06.2022 року «Про переривання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_1 », №13-К від 15.06.2022 року «Про тимчасове переведення судді», яким наказав суддю Бердянського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_1 вважати такою, що тимчасово переведена шляхом відрядження на роботу на посаду судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області 16.06.2022 року. Наказав відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області зупинити 16.06.2022 року виплату ОСОБА_1 суддівської винагороди, яка складається з посадового окладу (відповідно до штатного розпису), щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 30% посадового окладу як такій, що має стаж роботи на посаді судді більше 10 років, та застосування до посадового окладу регіонального коефіцієнту 1,1 як судді, що здійснює правосуддя в суді, розташованому у населеному пункті з кількістю населення щонайменше 100 тис. осіб. 
Голова Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області видав наказ №100-к/к від 16.06.2022 року «Про тимчасове зарахування до штату Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_1 », яким позивачку зараховано до штату Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області у зв`язку з тимчасовим переведенням шляхом відрядження для здійснення правосуддя з 17.06.2022 року. 
Відтоді ОСОБА_1 здійснює правосуддя як суддя Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області.
Позивачка звернулася до суду з цим позовом, не погоджуючись із розміром виплаченої їй з 01.10.2024 року по 28.02.2025 року суддівської винагороди. Вона оспорює грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який використаний для визначення базового розміру посадового окладу, а також незастосування до її посадового окладу регіонального коефіцієнту. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.
Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
У преамбулі Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон № 1402-VIII) зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.
Статтею 4 Закону № 1402-VIII визначено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Відповідно до частини першої статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
За частиною другою статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Відповідно до частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII (яка згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2020 від 11 березня 2020 року діє в редакції Закону № 1774-VIII) базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Отже, виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону № 1402-VIII й норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть, а розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
статтею 7 Закону №1082-ІХ установлено, що у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2189 гривень, з 1 липня 2294 гривні, з 1 грудня 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 1921 гривня, з 1 липня 2013 гривень, з 1 грудня 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2395 гривень, з 1 липня 2510 гривень, з 1 грудня 2618 гривень; працездатних осіб: з 1 січня 2270 гривень, з 1 липня 2379 гривень, з 1 грудня 2481 гривня; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами: з 1 січня 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури: з 1 січня 1600 гривень; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 1769 гривень, з 1 липня 1854 гривні, з 1 грудня 1934 гривні.
Крім того, статтею 7 Закону № 1928-IX установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2393 гривні, з 1 липня - 2508 гривень, з 1 грудня - 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні; працездатних осіб: з 1 січня - 2481 гривня, з 1 липня - 2600 гривень, з 1 грудня - 2684 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів: з 1 січня - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури: з 1 січня - 1600 гривень; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1934 гривні, з 1 липня - 2027 гривень, з 1 грудня - 2093 гривні.
Також, статтею 7 Закону № 2710-IX установлено з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні; працездатних осіб - 2684 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, - 1600 гривень; осіб, які втратили працездатність, - 2093 гривні.
Статтею 7 Закону 3460-IX установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень; працездатних осіб - 3028 гривень; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, - 1600 гривень; осіб, які втратили працездатність, - 2361 гривня.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 № 4059-IX (далі - Закон № 4059) установлено з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень; працездатних осіб - 3028 гривень; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу прокурора окружної прокуратури, - 1600 гривень; осіб, які втратили працездатність, - 2361 гривня; осіб, які втратили працездатність, який застосовується для визначення розміру доплати за проживання на територіях радіоактивного забруднення, в тому числі за рішеннями суду, - 1600 гривень.
Таким чином Законом № 4059-IX для визначення базового розміру посадового окладу судді передбачена спеціальна розрахункова величина, розмір якої становить 2102,00 грн.
Наведені приписи статті 7 законів про Державний бюджет України на відповідний рік є чинними, не визнавалися Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), а тому, застосовуючи їх для визначення посадового окладу позивачки, Відповідач-1 діяв на законних підставах.
Колегія суддів зауважує, що питання наявності підстав для застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 1 січня календарного року відповідно до абзацу четвертого статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» та абзацу четвертого статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», для розрахунку посадового окладу судді було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №240/9028/24.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2025 року у справі №240/9028/24 Велика Палата Верховного Суду зауважує, що наведені приписи абзацу п`ятого статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» та абзацу п`ятого статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» є чинними, не визнавалися Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), а тому, застосовуючи їх для визначення посадового окладу позивачки, відповідач-1 діяв на законних підставах.
У п.п.104-106 цієї постанови викладений правовий висновок про те, що безсумнівно, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, поняття якого наведено у Законі № 966-XIV. Цим Законом закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум. І приписами цього Закону судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.
Водночас законодавець починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік не встановлював прожитковий мінімум стосовно суддів як соціальної демографічної групи. Окремими приписами цих законів встановлювався на 1 січня відповідного календарного року саме прожитковий мінімум для працездатних осіб для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 гривні.
Отже, цими законами не встановлювалася розрахункова величина, відмінна від тієї, що визначена спеціальним законом для визначення розміру суддівської винагороди, а власне визначалася ця величина - встановлювався грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.
З огляду на викладене та з метою встановлення чіткого критерію вирішення судами спорів щодо застосування розрахункової величини для визначення посадового окладу суддів починаючи із 2021 року Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 липня 2023 року у справі № 280/1233/22 та 21 березня 2024 року у справі №620/4971/23, і зазначила про те, що починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік встановлювався на 1 січня відповідного календарного року грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді (п.111).
Велика Палата Верховного Суду нагадала, що незалежно від того, чи перераховані всі судові рішення, в яких викладений правовий висновок, від якого вона відступила, суди під час вирішення спорів у подібних правовідносинах мають враховувати саме останній правовий висновок Великої Палати Верховного Суду (п.112).
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про перерахунок базового розміру посадового окладу за жовтень 2024 року – лютий 2025 року з урахуванням розрахункової величини 3028 грн. 
Надаючи оцінку позовними вимогам про застосування до базового розміру посадового окладу регіонального коефіцієнту 1,1, передбаченого пп.1 ч.4 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», який був встановлений позиваці у Бердянському міськрайонному суді Запорізької області, звідки позивачка відряджена до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області суд першої інстанції вірно виходив з того, що такий регіональний коефіцієнт був встановлений суддям Бердянського міськрайонного суду Запорізької області, який розташовувався у м. Бердянську Запорізької області з кількістю населення понад 100 тисяч осіб. 
Місто Бердянськ Запорізької області з 27.02.2022 року є територією України, яка тимчасово окупована Російською Федерацією під час повномасштабного збройного вторгнення. 
У зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у березні 2022 року зупинив роботу та розгляд справ. 
Розпорядженням Голови Верховного Суду №4/0/9-22 від 10.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» відповідно до частини 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» територіальна підсудність справ Бердянського міськрайонного суду Запорізької області передана Томаківському районному судом Дніпропетровської області.
Згодом розпорядженням Голови Верховного Суду №49/0/9-22 від 14.09.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ судів Запорізької області» територіальна підсудність справ Бердянського міськрайонного суду Запорізької області передана Жовтневому (нині – Олександрівському) районному суду міста Запоріжжя.
Зі змісту частини 4 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» убачається, що підвищуючі регіональні коефіцієнти застосовуються до базового розміру посадового окладу тих суддів, які здійснюють правосуддя в судах, розташованих у населених пунктах з чисельністю населення не менше ніж 100 тисяч осіб. Розміри регіональних коефіцієнтів диференційовані залежно від кількості населення населеного пункту, де розташований відповідний суд (1,1 – для населених пунктів із чисельністю не менше 100?тис. осіб; 1,2 – не менше 500 тис. осіб; 1,25 – не менше 1?млн. осіб). Метою встановлення регіональних коефіцієнтів є часткова компенсація суддям підвищених витрат на проживання у великих населених пунктах та більш інтенсивного і складного суддівського навантаження. 
Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області розташований у місті Олександрія Кіровоградської області і не відповідає критеріям ч.4 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо кількості населення, тому регіональний коефіцієнт до базового розміру посадового окладу суддів Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області, у тому числі позивачки, не застосовувався.
Суд першої інстанції також принагідно врахував роз`яснення Ради суддів України, яка є вищим органом суддівського самоврядування та вирішує питання внутрішньої діяльності судів. 
Так, Рада суддів України у рішенні №9 від 07.02.2018 року «Щодо статусу суддів, яких відряджено в порядку тимчасового переведення до іншого суду того самого рівня і спеціалізації» роз`яснила, що у разі відрядження (тимчасового переведення) судді до іншого суду того самого рівня і спеціалізації, голова суду, до якого відряджено (тимчасово переведено) суддю, після прибуття такого судді до суду видає відповідний наказ про тимчасове зарахування такого судді до штату відповідного суду.
Рада суддів України у рішенні №9 від 09.04.2021 року «Щодо особливостей застосування регіонального коефіцієнта до суддівської винагороди» роз`яснила, що посадовий оклад судді складається з базового розміру посадового окладу судді та застосованого до нього відповідного регіонального коефіцієнта. Передбачений частиною 4 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» регіональний коефіцієнт є складовою частиною посадового окладу судді, а не доплатою. Застосування регіонального коефіцієнта залежить від розташування суду, в якому суддя здійснює судочинство, тобто від кількості населення відповідного населеного пункту та факту здійснення суддею судочинства. Рада суддів України вирішила: судам, Державній судовій адміністрації України та її територіальним управлінням при підготовці, поданні та затвердженні штатних розписів судів визначати регіональний коефіцієнт, передбачений ч.4 ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", із застосуванням статистичних даних Державної служби статистики України про кількість наявного населення на 1 січня відповідного бюджетного року в межах бюджетних асигнувань на виплату суддівської винагороди, встановлених на відповідний рік.
Рада суддів України у рішенні №24 від 05.08.2022 року «Щодо виплати суддівської винагороди, надання відпустки суддям в умовах воєнного стану» навела такі правила:
3. З моменту зарахування відрядженого судді до штату іншого суду такий суддя має право брати участь в діяльності органів суддівського самоврядування, що включає його право обиратися та бути обраним на адміністративну посаду.
4. У випадку, якщо відряджений суддя раніше обіймав адміністративну посаду, то його повноваження на адміністративній посаді припиняються, а отже, він втрачає право на отримання доплати до посадового окладу за перебування на адміністративній посаді. Отримання відповідної доплати відряджений суддя набуває права лише у випадку обрання його на адміністративну посаду у суді, до якого його відряджено.
5. Відряджений суддя, який мав доступ до державної таємниці, зберігає право на отримання доплати до посадового окладу за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці, до моменту припинення такого доступу компетентним органом.
6. Розмір регіонального коефіцієнта, який застосовується до базового посадового окладу відрядженого судді, визначається виходячи із кількості населення у населеному пункті, де розташований суд, до якого відряджено суддю, а у випадку якщо суд, до якого відряджено суддю, розміщується в декількох населених пунктах - застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію суду, до якого відряджено суддю.
7. У випадку, якщо розмір суддівської винагороди, розрахований з дотриманням пунктів 4 - 6 цього рішення, є меншим за розмір суддівської винагороди, яка виплачувалась (підлягала сплаті) відрядженому судді в суді, з якого його було відряджено, суддівська винагорода підлягає виплаті у розмірі, що виплачувалась (підлягала сплаті) судді в суді, з якого його було відряджено.
У цьому рішенні Рада суддів України роз`яснила норми пункту 2 розділу VI Порядку №54/0/15-17 та вказала, що відрядженому судді суддівська винагорода має бути розрахована відповідно до вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Після цього розрахований розмір суддівської винагороди слід порівняти із розміром суддівської винагороди, яка виплачувалась (підлягала сплаті) судді в суді, з якого його було відряджено. У випадку, якщо розмір розрахованої суддівської винагороди є меншим за розмір суддівської винагороди, яка виплачувалась (підлягала сплаті) судді в суді, з якого його було відряджено, виплаті підлягає суддівська винагорода у розмірі, що виплачувалась (підлягала сплаті) судді в суді, з якого його було відряджено.
Виходячи з викладеного суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до статті 55 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та розділу VI Порядку №54/0/15-17 суддя, який відряджений до іншого суду того самого рівня і спеціалізації, здійснює правосуддя та отримує суддівську винагороду в суді, до якого його відряджено. Розмір складових суддівської винагороди, що підлягає виплаті в суді, до якого суддю відряджено, визначається відповідно до статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Зокрема розмір регіонального коефіцієнта, який застосовується до базового посадового окладу відрядженого судді, визначається виходячи із кількості населення у населеному пункті, де розташований суд, до якого відряджено суддю. При цьому державою гарантується збереження за відрядженим (тимчасового переведеним) суддею належного йому рівня матеріального забезпечення. Суддівська винагорода у суді, до якого здійснено відрядження, не може бути меншою за розмір винагороди, що підлягала виплаті судді у суді, з якого його було відряджено, що є невід`ємною складовою конституційної гарантії незалежності судді.
Воднораз, це не означає автоматичного збереження регіонального коефіцієнта при відрядженні (тимчасовому переведенні) судді до суду в населеному пункті з меншою кількістю населення. Чинне законодавство не містить норми щодо застосування регіонального коефіцієнту до посадового окладу відрядженому судді, що здійснює правосуддя у суді, який розташований у населеному пункті з кількістю населення менше 100 тис. осіб.
У такому разі правомірним підходом є застосування гарантованої виплати відповідно до пункту 2 розділу VI Порядку №54/0/15-17 та пункту 7 рішення РСУ №24 від 05.08.2022 року. Це означає, що якщо розрахунок суддівської винагороди відрядженому судді з урахуванням встановленого посадового окладу та щомісячних доплат у цьому судді призводить до зменшення фактичного доходу судді (зокрема через відсутність або менший розмір регіонального коефіцієнта), йому має виплачуватися суддівська винагорода у розмірі, що був встановлений в суді, з якого його було відряджено.
За таких обставин суд першої інстанції принагідно зауважив, що право позивачки на отримання суддівської винагороди у гарантованому розмірі реалізується не через пряме застосування регіонального коефіцієнта 1,1 до її базового посадового окладу, а шляхом щомісячного порівняння загального розміру суддівської винагороди, нарахованої у період відрядження в Олександрійському міськрайонному суді Кіровоградської області, із розміром суддівської винагороди, яку вона отримувала до відрядження у Бердянському міськрайонному суді Запорізької області, та виплати більшої із цих сум.
При цьому позивачка вправі вимагати від відповідача-2 та третьої особи виплати їй різниці між суддівською винагородою, яка виплачувалась (підлягала сплаті) їй в Бердянському міськрайонному суді Запорізької області, та суддівською винагородою, нарахованою та виплаченою їй у жовтні 2024 року – лютому 2025 року в Олександрійському міськрайонному суді Кіровоградської області, – якщо така різниця мала місце. 
Виходячи з викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог в частині застосування регіонального коефіцієнта 1,1 до базового розміру посадового окладу, нарахованого їй у жовтні 2024 року – лютому 2025 року як судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області, та про пов`язаний з цим перерахунок похідних доплат, виплачених у цей період та відсутністю підстав для їх задоволення. 
Проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи викладені, в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, яким при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, а висновки щодо встановлених обставин і правові наслідки є вірними, а тому немає підстав для його скасування.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі.
В повному обсязі постанова складена 07 квітня 2026 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов 

суддя А.О. Коршун 

суддя С.В. Сафронова