П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/24930/25	

Перша інстанція: суддя Юхтенко Л.Р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді - Вербицької Н.В.,
суддів – Джабурії О.В.,
- Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

24 липня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка полягає у невнесенні за його заявою від 10 червня 2025 року на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів змін до його персональних та службових даних, про виключення його з 10 листопада 2015 року з військової обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_3 у зв`язку з тим, що він раніше засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину (п.6 ч.б.ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу в редакції, що діяла станом на 10 листопада 2015 року, тобто на момент виключення з військового обліку військовозобов`язаного);
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів за його заявою від 10 червня 2025 року зміни до його персональних та службових даних про виключення з 10 листопада 2015 року з військової обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку з тим, що він раніше засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину (п.6 ч.б.ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу в редакції, що діяла станом на 10 листопада 2015 року, тобто на момент виключення з військового обліку військовозобов`язаного).
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (електронний кабінет військовозобов`язаного через застосунок «Резерв +») 03 червня 2025 року позивач дізнався, що він з 21 квітня 1997 року по теперішній час перебуває на обліку як військовозобов`язаний у ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про зняття/виключення з військового обліку відсутні. Однак, позивач зазначив, що відповідна інформація не відповідає дійсним обставинам. Вироком Болградського районного суду Одеської області від 16 листопада 2009 року у кримінальній справі № 1-153/2009, який набрав законної сили 02 грудня 2009 року, ОСОБА_1 визнано винним та призначено покарання за ч.З ст. 187 КК України - 7 (сім) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. У зв`язку з цим, службовою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 на 23 сторінці в графі VII «Особливі відмітки» внесений запис: 10.11.2015 року виключений з військового обліку на підставі пп.6 п. ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Крім того, у військовому квитку позивача на 27 сторінці в графі VIII «Прийняття та зняття з обліку» проставлена відмітка «ЗНЯТО з обліку ІНФОРМАЦІЯ_4 10.11.2015 року». Враховуючи положення Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», позивач вважає, що відомості про виключення його з військового обліку військовозобов`язаних у відповідному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки у зв`язку із засудженням до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, мали бути внесені до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, з моменту запровадження такого Реєстру, однак відповідач відповідних відомостей до реєстру не вносить.
Відповідач відзив на позовну заяву не надав.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2026 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог. 
Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Зокрема, апелянт зазначає, що 10.11.2015 року ОСОБА_1 виключений з військового обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_5 на підставі п/п 6 п.6 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Таким чином, 10.11.2015 року позивач втратив статус військовозобов`язаної особи, а отже будь-які обов`язки, визначені Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» на нього не розповсюджуються, зокрема обов`язок, передбачений п.1 ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» стосовно прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на облік військовозобов`язаних.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційних скарг, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів зазначає наступне.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 відповідно до відомостей наявних у застосунку «Резерв+» перебуває на військовому обліку, дата взяття на обліку – 21.04.1997, категорія обліку- військовозобов`язаний, звання – солдат, ІНФОРМАЦІЯ_7 , підстави зняття/виключення – відсутні, постанова та дата ВЛК – відсутні.
Позивач відправив поштою до начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 заяву від 10 червня 2025 року з проханням внести в Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних, та резервістів інформацію про виключення позивача 10.11.2015 року з військового обліку.
Заява позивача обґрунтована тим, що вироком Болградського районного суду Одеської області від 16 листопада 2009 року у кримінальній справі № 1-153/2009, який набрав законної сили 02 грудня 2009 року, ОСОБА_1 визнано винним та призначено покарання за ч.З ст. 187 КК України - 7 (сім) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
У зв`язку з цим, в подальшому у належному позивачу військовому квитку серії НОМЕР_1 , виданого 14 квітня 1997 року ІНФОРМАЦІЯ_8 , службовою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 на 23 сторінці в графі VII «Особливі відмітки» внесений запис - 10.11.2015 року виключений з військового обліку. Підстава: Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу». Ст.37 п.6 пп.6. Також у належному позивачу військовому квитку серії НОМЕР_1 , виданого 14 квітня 1997 року ІНФОРМАЦІЯ_8 , службовою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 на 27 сторінці в графі VIII «Прийняття та зняття з обліку» проставлена відмітка «ЗНЯТО з обліку ІНФОРМАЦІЯ_4 10.11.2015р.».
Проте, до Реєстру призовників, військовозобов`язаних, та резервістів вказана інформація про виключення позивача з військового обліку не внесена.
До заяви позивач додав електронний військово-обліковий документ, який роздрукований (Резерв+), розширені дані з Єдиного державного Реєстру призовників, військовозобов`язаних, та резервістів, нотаріально завірену копію паспорту громадянина України, витяг з реєстру територіальної громади та нотаріальну завірену копію військового квитка серії НОМЕР_1 , виданого 14 квітня 1997 року ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Вказана заява із зазначеними додатками до неї отримана засобами поштового зв`язку ІНФОРМАЦІЯ_9 , 12 червня 2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Відповідь на заяву позивачу не надходила, інформація у Реєстру призовників, військовозобов`язаних, та резервістів не змінилась.
Вважаючи протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо невнесення відомостей про виключення позивача з військового обліку, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з 18.05.2024 (дата набрання чинності Законом № 3633-IX) особи, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, є військовозобов`язаними, а частина 6 статті 37 Закону № 2232-ХІІ не передбачає такої підстави для виключення з військового обліку, як засудження до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В силу ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно з п.20 ч.1 ст.106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який відповідними Указами Президента України продовжувався та наразі триває.
Також Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
За змістом п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі по тексту - Положення №154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Згідно з п.9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Відповідно до п.11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення: оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.
Отже, обов`язки щодо обліку військовозобов`язаних покладені на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 (далі – Закон №2232-XII).
Відповідно до ч.2 ст.1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Згідно із ч.3 ст.1 Закону №2232-ХІІ військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною 7 ст.1 Закону №2232-XII передбачено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Частиною 9 ст.1 Закону №2232-XII, серед іншого, визначено, що стосується військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (абзац 1 ч.1 ст.39 Закону №2232-XII).
Як вбачається з матеріалів справи, 10.11.2015 року ОСОБА_1 виключений з військового обліку на підставі пп.6 п. ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_1 , виданого 14 квітня 1997 року ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Відповідно до п.п.6 п.6 ст.37 Закону №2232-XII в редакції, чинній станом на 10.11.2015 року, виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах підлягають громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Водночас, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 №3633-IX, який набрав чинності 18.05.2024, пункт 6 ст.37 Закону №2232-ХІІ викладено в новій редакції.
Так, відповідно до чинної редакції цієї статті виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:
1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;
2) припинили громадянство України;
3) визнані непридатними до військової служби;
4) досягли граничного віку перебування в запасі.
У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку".
Також 18.05.2024 набрав чинності Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 (далі – Порядок №560).
Пунктом 4 розділу «Загальні питання» Порядку №560 передбачено, що на військову службу під час мобілізації на особливий період можуть бути призвані:
- особи, звільнені з військової служби у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною 3 або 4 статті 1 Закону України “Про очищення влади”. Такі особи, призвані на військову службу під час мобілізації, призначаються на військові посади, крім посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади;
- особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України;
- особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи призиваються на військову службу під час мобілізації за рішенням Генерального штабу Збройних Сил, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ;
- засуджені особи, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, крім тих, які засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи проходять військову службу виключно у відповідних спеціалізованих підрозділах військових частин.
Отже, з набранням чинності змін до ст.37 Закону №2232-XII, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 №3633-IX, апелянт є таким, що підпадає під його дію як особа, що може бути призвана на військову службу під час мобілізації на особливий період.
З урахуванням викладеного, оскільки станом на момент звернення позивача із заявою про внесення до Реєстру інформацію щодо виключення його з військового обліку (червень 2025 року), редакція ст.37 Закону №2232-XII, не передбачала такої підстави для виключення з військового обліку як засудження до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, колегія суддів вважає, що відповідачем було правомірно відмовлено позивачу у внесені відомостей до Реєстру про виключення позивача з військового обліку військовозобов`язаних.
Стосовно доводів апелянта стосовно необхідності застосування до спірних правовідносин положень ст.58 Конституції України, колегія суддів зазначає наступне.
У Рішенні від 09.02.1999 року №1-рп/99 (справа №1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Тобто, дія нормативно-правового акта в часі пов`язується із набранням чинності і з моментом втрати ним юридичної сили.
За колом осіб дія нормативно-правового акта поділяється на такі види: загальні (розраховані на все населення), спеціальні (розраховані на певне коло осіб) та виняткові (роблять винятки із загальних і спеціальних).
На порядок дії нормативно-правового акта за колом осіб поширюється загальне правило: нормативно-правовий акт діє стосовно всіх осіб, які перебувають на території його дії і є суб`єктами відносин, на яких він розрахований. Коло осіб, на яких поширює свою дію той чи інший нормативно-правовий акт, може визначатися також за ознакою статі, віком, професійної приналежності (наприклад, військовослужбовці), станом здоров`я.
Внесення змін до законодавства, яке призводить до погіршення становища особи, може суперечити принципу незворотності дії закону в часі (ст.58 Конституції України), якщо йдеться про ретроактивну дію закону.
Разом з тим, законодавець має право змінювати критерії військового обліку, якщо це відповідає інтересам держави, зокрема в період оголошення загальної мобілізації, і це не означає погіршення становища особи.
У зв`язку із внесенням змін до Закону №2232-XII звужено коло підстав для виключення осіб з військового обліку. Впроваджуючи такі зміни, законодавець мав на меті розширення мобілізаційного ресурсу задля забезпечення обороноздатності держави в умовах дії правового режиму воєнного стану внаслідок збройної агресії РФ, що обґрунтовано державним інтересом.
Наведені законодавчі зміни не мають ретроактивного характеру, а є нормами прямої дії, що застосовуються до правовідносин, які виникають після набрання ними чинності. Їх метою не є погіршення становища конкретної особи, а забезпечення публічного інтересу - національної безпеки.
З часу набрання чинності змін до Закону №2232-XII, положення закону поширюються на всіх військовозобов`язаних осіб, які не досягли граничного віку перебування в запасі.
Таким чином, у контексті спірних правовідносин колегія суддів дійшла висновку про необхідність керуватись приписами законодавства, чинними на момент виникнення спірних правовідносин, тобто під час звернення позивача до відповідача із заявою та вимогою у червні 2025 року про внесення до Реєстру відомостей про виключення позивача з військового обліку.
Враховуючи вищевикладене, оскільки за чинними нормами ст.37 Закону №2232-XII позивач не підпадає під категорію осіб, які можуть бути виключеними з військового обліку та є військовозобов`язаним, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що особи, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, є військовозобов`язаними, а частина 6 статті 37 Закону № 2232-ХІІ не передбачає такої підстави для виключення з військового обліку, як засудження до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
При цьому колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо неможливості постановки на військовий облік особи, яка вже була виключена з нього на законних на той час підставах, оскільки вчиненню дій щодо внесення відомостей до Єдиного електронного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, обов`язково має передувати перевірка наявності правових підстав для внесення таких відомостей, чинних на час звернення апелянта до відповідачів із відповідними заявами та вимогою.
Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 31 липня 2025 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України
Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2026 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко