Справа № 346/3876/24 
Провадження № 1-кп/346/259/26

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі: 
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участі:
секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
прокурора ОСОБА_4 , 
малолітнього потерпілого ОСОБА_5 
законного представника потерпілого ОСОБА_6 
представника потерпілого ОСОБА_7 
обвинуваченої ОСОБА_8 
захисника ОСОБА_9 
розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за №12024096180000192 від 02.07.2024 р. відносно:
ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Верхній Березів Косівського району Івано-Франківської області, громадянки України, одруженої, з средньою освітою, не працюючої, на утримані нікого не має, депутатом не обиралася, інвалідом не являється, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_8 24.06.2024 року близько 20:00 години перебуваючи на вулиці біля будинку АДРЕСА_2 , вчинила словесний конфлікт із малолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час даного конфлікту ОСОБА_8 діючи умисно, усвідомлюючи небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання схопила малолітнього потерпілого ОСОБА_5 за праве пече та почала шарпати за футболку, потерпілий почав задихатися. В результаті насильницьких дій, ОСОБА_8 завдала малолітньому потерпілому ОСОБА_5 фізичного болю і не спричинила тілесних ушкоджень. 
Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 свою вину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні не визнала, показала, що її онук ОСОБА_10 та інші діти у дворі, серед яких був потерпілий ОСОБА_11 разом гралися, але на її онука почали говорити образливі слова та періодично бити. В той день, 24.06.2024 онук знову пожалівся, що ОСОБА_12 його вдарив. Захистити онука нема кому, так як його батько проходить військову службу, а мати на роботі. Вона підійшла до ОСОБА_13 і схопила його за футболку, тримала і наполягала, щоб він подзвонив своїй матері, хотіла з нею поговорити щодо поведінки її сина. До них підійшли інші жінки, які також як і ОСОБА_12 не могли додзвонитися до його матері. Вона не знає скільки років потерпілому, не памятає скільки часу тримала за футболку потерпілого, вона не бачила, щоб потерпілий плакав, не чула, щоб свідки події просили її відпустити хлопця. Вона самостійно відпустила потерпілого і він пішов, футболку вона йому не знімала і ні в кого не кидала, вважає це неправдивими свідченнями свідків. Відео, на якому зафіксована подія вона дивилася, впізнала на ньому себе та потерпілого, але не впевнена, що все було так, як на ньому відображено. Вважає, що її онука потерпілий ображав називаючи «бандерівець». Не розкаюється у вчиненому, так як не вважає, що вчинила погано. Крім того, обвинувачена вказала, що не є пенсіонеркою та не є особою з інвалідністю.
Цивільний позов, заявлений до неї законним представником малолітнього потерпілого про відшкодування моральної шкоди не визнала. Але в судових дебатах підтримала виступ захисника, який заявив про часткове визнання цивільного позову в сумі 1500 грн.
Незважаючи на невизнання обвинуваченою своєї вини у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення, її вина знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду справи, та підтверджується зібраними на досудовому слідстві та дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності та взаємозв`язку. 
Так, малолітній потерпілий ОСОБА_5 допитаний в судовому засіданні в присутності його законного представника ОСОБА_6 показав, що він є вимушеним переселенцем з Харкова. В кінці червня 2024 року ввечорі він разом з іншими дітьми ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_10 грали у дворі. Під час гри вони взяли палиці і гралися ними, конфлікту не було. ОСОБА_10 вдарив палкою його по нозі, а він ОСОБА_10 по нозі, це було випадково в ході гри. Давид вдарив ОСОБА_10 палкою в живіт. Після цього до нього підійшли мама та бабуся ОСОБА_10 (вказує на обвинувачену ОСОБА_8 ), які були на майданчику. Бабуся сварила його за те, що він вдарив ОСОБА_10 в живіт, хоча він пояснював, що це був не він, а інший хлопчик, вона кричала, говорила, щоб він їхав у Росію, щоб там на нього падали бомби, бо він переселенець. При цьому вона схопила його за футболку, в районі правого плеча (демонструє як саме), сильно тиснула та футболка почала душити його зліва. Він злякався, просив відпустити, не міг додзвонитися мамі. При цьому були присутні бабуся ОСОБА_16 та інші жінки, мами дітей, які підійшли та просили відпустити його. Коли він вирвався, то батько ОСОБА_14 відвіз його додому до мами, і він їй все розповів. В нього боліло плече, воно було пошкрябане. Після цієї події він погано спав, почав заікатися, боявся ходити на майданчик гратися, в ночі було нетримання сечі.
Законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_5 ОСОБА_6 . Цивільний позов в інтересах її малолітнього сина ОСОБА_5 про стягнення з обвинуваченої моральної шкоди в розмірі 50000 грн. підтримала, просила задовольнити з підстав зазначених в ньому.
Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні показала, що вона з родиною переїхала жити з Харкова в Коломию під час війни, в червні 2024 року прживала по вул..Мазепи, знайома з потерпілим та обвинуваченою як з сусідами по мікрорайону. В кінці червня 2024 року у вечірній час вона вивела онука ОСОБА_14 на вулицю, де він грався з хлопцями ОСОБА_12 та ОСОБА_10 . Хлопці бігали по майданчику, взяли палки та гралися ними. Вона слідкувала за своїм онуком і не бачила, що робили інші, раптом ОСОБА_10 підбіг до її онука і вдарив по спині палкою. Вона зробила зауваження, на що він відповів грубо та кинув у неї палку. В цей час вона почула крик ОСОБА_12 і побачила, як обвинувачена ОСОБА_8 тримає його за футболку, кричить на нього. Він був наляканий, голосно кричав, плакав та трусився. Вона неодноразово просила ОСОБА_8 відпустити хлопчика, намагалася розтиснути її кулак, щоб визволити його, але не вдалося. Підійшли інші жінки, які були на майданчику з дітьми і також просили ОСОБА_18 припинити тримати ОСОБА_12 , але вона не реагувала. Тоді свідок намагалася додзвонитися мамі ОСОБА_12 , але не змогла. Інша жінка подзвонила їй. Коли ОСОБА_12 вирварся, футболка лишилася в кулаці ОСОБА_8 , вона кинула її в свідка зі словами «понаїхали сюди, шуруйте в свій Харків! Хай на вас впаде бомба». Маркіяна, онука ОСОБА_8 , ніхто не бив. 
Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні показала, що знає потерпілого та обвинувачену як сусідів по мікрорайону. В кінці червня 2024 року приблизно о 20:00 годин вона була на вулиці з дітьми у дворі будинку АДРЕСА_3 . Вона побачила скупчення людей і почула крики хлопчика. Підійшла ближче і побачила обвинувачену, яка тримала хлопчика Матвія за футболку, а він кричав «відпустіть, подзвоніть мамі», весь трусився, був дуже наляканий. Обвинувачена говорила «доки ти будеш бити мого онука». Свідок подзвонила мамі ОСОБА_12 , повідомила про цю подію. При цьому обвинувачена тримала хлопчика міцно за футболку і не відпускала, не реагувала на благання дитини та інших жінок, поки інші жінки не допомогли йому вислизнути з футболки, і він в самих шортах втік.
Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні показала, що знайома з потерпілим та обвинуваченою як сусідами по будинках. В кінці червня 2024 року вона з дитиною гуляла біля будинку по АДРЕСА_2 . Вона бачила як обвинувачена покликала хлопчика Матвія. Він одразу підбіг до неї і вона раптом схопила його за футболку дуже міцно і почала кричати на нього, емоційно сварила. Дитина була перелякана, він був весь блідий, нажаханий, плакав, перебував у стресовому стані. Свідок одразу підійшла і просила обвинувачену відпустити хлопчика, покликати його маму і зясовувати стосунки як цивілізовані люди. Але вона не реагувала, прожовжувала тримата за футболку так, що комірець з лівого боку врізався в шию дитині і душив. Він говорив, що йому боляче, просив відпустити, плакав, трусився, заікався. Обвинувачена поводилася агресивно щодо дитини. Потім свідок допомогла хлопчику вислизнути з футболки і він втік. А обвинувачена кинула футболку в жінку, що стояла поруч. 
Письмовими доказами: 
*витягом з ЄРДР з кримінального провадження №12024096180000192 від 02.07.2024 про внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення за заявою ОСОБА_6 з попередньою кваліфікацією за ч.1 ст.126 КК України (а.пр.94).
*рапортом старшого інспектора СЮН ВП Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франкіській області про проведення перевірки по матеріалах, зареєстрованих в Журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення №7156 від 27.06.2024 за зверненням ОСОБА_6 з приводу неправомірних дій ОСОБА_8 відносно її малолітнього сина ОСОБА_5 (а.пр.95)
*Протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 27.06.2024, відповдно до якого ОСОБА_6 заявила, що 24.06.2024 близько 20:00 в АДРЕСА_4 ОСОБА_8 схопила малолітнього сина заявниці ОСОБА_5 за одяг та почала шарпати ним, чим спричинила йому тілесні ушкодження та стрес (а.пр.96)
*протоколом огляду місця події від 10.07.2024 із фото таблицею до нього, відповідно до кого дізнавачем проведено огляд місця події, яким є ділянка місцевості за адресою АДРЕСА_4 . Біля вищевказаного багатоповерхового будинку наявний спортивний майданчик, пісочниця та деревяний столик із двома лавками, а також наявна паркова (а.пр.129-133) 
*заявою законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_6 від 03.07.2024 про відмову від проведення будь-яких слідчих дій у «зеленій кімнаті» та згода на допит потерпілого за участю психолога (а.пр.97)
*протоколом огляду відеозапису від 02.07.2025 року наданого законним представником малолітнього потерпілого ОСОБА_6 , відповідно до якого дізнавачем оглянуто диск з відеозаписом, зробленим в АДРЕСА_4 , де жінка ( ОСОБА_8 ) тримає малолітнього ОСОБА_5 за футболку в області правого плеча. Потерпілий вказує, що задихається, просит щоб йому хтось допоміг. Інші присутні жінки просять ОСОБА_8 відпустити дитину, проте ОСОБА_8 не реагує. В кінці відео видно як ОСОБА_5 біжить у невідомому напрямку без футболки, у шортах темно-червого кольору (а.с.123)
*відеозаписом, відтвореним в судовому засіданні, який триває 03 хвилини 06 секунд, на якому зафіксовано події описані в протоколі огляду відеозапису від 02.07.2025, а саме на прибудинковій території знаходяться обвинувачена ОСОБА_8 , яка тримає лівою рукою за футболку біля правого плеча потерпілого ОСОБА_5 потерпілий голосно вибачається, благає відпустити та подзвонити його матері. На відео також присутні інші жінки, свідки події ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , вони перебувають біля потерпілого, намагаються визволити хлопчика, просять ОСОБА_8 його відпустити, але остання не реагує та продовжує тримати потерпілого міцно за футболку, шарпати та емоційно сварити його, наполягати на тому, щоб прийша його мати. Потерпілий скаржиться, що задихається. На відео присутні інші жінки та діти, які спостерігають за подіями. На 2:41 хв. хлопчик одягнений в костюм камуфляж ( ОСОБА_21 ) демонструє свій живіт, будь яких тілесних ушкоджень у нього не вбачається. На 2:50 хв. потерпілий Вольський без футболки убігає з місця події (а.пр.124)
* фото таблицею, яка містить два фото із зображенням малолітнього ОСОБА_5 , який роздягнений до пояса, у якого на правому плечі наявні почервоніння шкіри (а.пр.125,126)
*висновком спеціаліста за результатами проведення допиту малолітнього потерпілого ОСОБА_5 від 08.07.2024 складеного психологом ОСОБА_22 , залученою на підставі постанови дізнавача від 04.07.2024 року (а.пр.106), відповідно до якого ОСОБА_5 був потерпілим конфліктної ситуації, що спричинило стресову ситуацію та потерубує допомоги психолога та логопеда. У процесі проведення допиту потерпілого було виявлено наступні загальні психологічні характеристики дитини: психофізіологічний розвиток дитини відповідає віковим нормам, хоча проявляється дефект мовлення про згадуванні травматичної події. Відкрита до спілкування з дорослими під час якого проявлялися емоції суму та хвилювання щодо події, яка трапилася. Розповідав загальними фразами, що характерно для даного віку. Рекомендовано допомога психолога для відновлення емоційного стану після психічної травми, допомога логопеда для відновлення дефектів мовлення (а.пр.108-111)
Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, відповідно до вимог ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, приходить до такого висновку. 
Між обвинуваченою ОСОБА_8 та малолітнім потерпілим ОСОБА_5 виник конфлікт на грунті раптово виниклих неприязних відносин через переконання обвинуваченої в тому, що потерпілий завдав шкоди її онуку. В ході конфлікту обвинувачена застосувала фізичну силу, тримаючи потерпілого за футболку, шарпала його, завдавала фізичний біль без спричинення тілесних ушкоджень, супроводжуючи ці дії емоційними викрикуваннями та сваркою. 
Обставини кримінального правопорушення (час, місце, спосіб завдання фізичного болю, учасники конфлікту) підтверджується письмовими доказами, а саме протоколом огляду місця події, протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, протоколом огляду відеозапису та безпосередньо відеозаписом події, а також показами свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які були очевидцями події, та показами малолітнього потерпілого ОСОБА_5 всі ці докази узгоджуються між собою, та приймаються судом як належні, достовірні та достатні. 
Отже, вина обвинуваченої ОСОБА_8 у вчинені насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень ОСОБА_5 беззаперечно доведена в судовому засіданні стороною обвинувачення. 
Дії обвинуваченої ОСОБА_8 суд кваліфікує за ч.1 ст.126 КК України як вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних цшкоджень.
Невизнання обвинуваченою своєї вини, суд оцінює критично, як намір уникнути відповідальності. При цьому суд бере до уваги, що обвинувачена не заперечувала наявність конфлікту між нею та потерпілим та вчинення насильницьких дій щодо потерпілого, а саме тримання його за футболку із застосуванням фізичної сили. Пояснення обвинуваченої своїх дій тим, що потерпілий нібито вдарив її онука палкою та ображав словами, в той час як його батько є військовослужбовцем, який боронить Україну від агресії рф, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не можуть виправдовувати її насильницьких дій щодо малолітнього потерпілого, які завдали йому фізичного болю. 
Щодо долучених стороною захисту письмових документів, як доказів в кримінальному провадженні суд приходить до такого висновку.
Відповідно до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. 
Відповідно до ст.85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Суд не бере до уваги, долучені захисником документи, а саме копія паспорту на ім`я ОСОБА_23 , копію посвідчення учасника бойових дій на ім`я ОСОБА_23 , копію військового квитка на ім`я ОСОБА_23 , акт про встановлення факту проживання за адресою АДРЕСА_1 без реєстрації ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_24 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_26 , копію свідоцтва про шлюб між ОСОБА_23 та ОСОБА_26 , копію паспорта на ім`я ОСОБА_24 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та витяг з реєстру територіальної громади про його місце реєстрації. Суд вважає вказані документи неналежними доказами, які не мають значення для даного кримінального провадження. Крім того, вказані документи не спростовують факту вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, не є обставинами, що пом`якшують її покрання, крім того не виправдовують насильницькі дії обвинуваченої щодо малолітнього потерпілого, які завдали йому фізичного болю (а.пр.141-162).
Також, долучені захисником 3 фото із зображенням частин тіла дитини із навними синцями окрім того, що не мають значення для даного кримінального провадження, не містять відомостей того, хто зображений на даних фото, коли вони були зроблені, за яких обставин, де, ким, кому і коли були нанесені вказані тілесні ушкодження (а.пр.140). 
Тому дані фото, як неналежні докази не беруться судом до уваги.

Щодо обставин що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_8 судом не встановлено.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченої ОСОБА_8 відповідно до ст.67 КК України суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини.
Так, відповідно до ч.2 ст.6 СК України малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.
Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час вчинення кримінального проступку щодо нього йому було 8 років, тобто він був малолітнім. 
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченим покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
При призначені покрання обвинуваченій ОСОБА_8 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке згідно із ст.12 КК України є кримінальним проступком, характер діяння і спосіб його вчинення, особу винної, яка раніше раніше не судима (а.пр.139), не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра (а.пр.137,138), не працює, тяжкими хворобами не страждає та не є особою з інвалідністю, працездатного віку, одружена, має постійне місце проживання. Суд враховує також ставлення обвинуваченої до вчиненого, а саме невизнання своєї вини та відсутність каяття у вчинених діяннях. При призначенні покарання суд бере до уваги відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявность обтяжуючої покарання обставини. 
Враховуючи вищенаведене, а також позицію сторін щодо виду та розміру показання, а саме думку прокурора, яка просила призначити покарання обвинувачений в виді 120 годин громадських робіт, яку підтримав представник потерпілого, та думку захисника, який просив призначити покарання обвинуваченій в виді 30 нмдг штрафу, якого підтримала обвинувачена. суд вважає доцільним призначити обвинуваченій покарання в межах санкції ч.1 ст.126 КК України у виді громадських робіт на строк 100 годин, що буде необхідним та достатнім для досягнння мети покарання не лише кари обвинуваченої за вчинене, а й буде слугувати для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як обвинуваченою так і іншими особами. Заборон для призначення такого виду покарання обвинуваченій, передбачених ч.3 ст.56 КК України, не встановлено. 
При цьому суд враховує, що покарання у виді штрафу, як найм`якший вид покарання, передбачений ч.1 ст.126 КК, з огляду на ступінь тяжкості кримінального правопорушення та особу обвинуваченої, невизнання нею своєї вини, буде явно несправедливим через м`якість та не досягне мети покрання. Крім того, обвинувачена не працює, даних про наявність у неї доходів матеріали кримінального провадження не містять, а тому відсутні підстави вважати, що обвинувачена спроможна оплатити штраф. Покарання у виді виправних робіт не може бути призначене, через відсутність місця роботи обвинуваченої, де б вона могла відбувати таке покарання.
Речові докази, відповідно до вимог ст.100 КПК України, а саме оптичний диск із відеозаписом з місця події за 24.06.2024 та 2 фото слід залишити при матеріалах кримінального провадження.
Щодо цивільного позову.
Законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_5 ОСОБА_6 звернулася до суду з цивільним позовом до ОСОБА_8 про відшкодування шкоди завданої злочином, в якому просила стягнути з цивільного відповідача на її користь 50000 гривень моральної шкоди.
Свої позовні вимоги цивільний позивач обґрунтовує тим, що в результаті неправомірних дій обвинуваченої її малолітньому сину ОСОБА_5 заподіяна моральна шкода, яка виразилася в тому, що внаслідок вчинених ОСОБА_8 порушився звичайний спосіб життя малолітнього ОСОБА_5 , він має острах відвідувати дитячий майданчик, знаходитися на подвірї, зявилися страх, тривога, безсоння, дефекти мовлення. У хлопчика з`явилися нерозуміння, чому доросла людина проганяє його до ворожої країни, яка кожного дня бомбить його рідне місто Харків. Враховуючи присутність психологічно травмуючого фактору (неправомірних дій відповідача), користуючись принципом розумності та справедливості, розмір моральної шкоди цивільний позивач оцінює в 50000 грн.
Відповідно до вимог ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми. Згідно п.5 вказаної постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Згідно п.7 зазначеної постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Згідно п.9 постанови розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15.12.2020 року справі №752/17832-14-ц зазначила, що під моральною шкодою розуміють страждання, заподіяні громадянином внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Суд звертає увагу не те, що сторона, яка пред`являє вимоги відшкодування завданої їй моральної шкоди, не звільняється від обов`язку довести наявність такої шкоди, її розмір, надавши належні, допустимі та достовірні докази цього факту, у порядку встановленому процесуальними нормативно-правими актами.
Судом встановлено, що внаслідок вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, малолітньому потерпілому були спричинені фізичний біль, а відтак йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, у зв`язку з ушкодженням його здоров`я. 
Крім цього, малолітній потерпілий у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього з боку обвинуваченої, а саме вчинення насильницьких дій, які завдали фізичний біль, зазнав душевних страждань, це такі психологічні наслідки як почуття страху, безпорадність, приниження, втрата довіри до оточуючих, зокрема до дорослих людей, поява дефектів мовлення при згадуванні травматичної події, потреба в допомозі психолога та логопеда. Ці наслідки відобразилися в його поведінці саме після кримінального правопорушення щодо нього. Також суд враховує малолітній вік потерпілого, якому дорослою людиною було заподіяно фізичну шкоду, що беззаперечно призвело до більш тривалого та болісного ефекту в психологічному аспекті, ніж для дорослого.
Зазнання потерпилим душевних страждань в судовому засіданні окрім показів потерпілого та його законного представника, підтвердили також свідки очевидці події, отрмання потерпілимм психотравми встановлено психологом в висновку спеціаліста (а.пр.108-111)
У відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. 
Вирішуючи цивільний позов законного представника малолітнього потерпілого про відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним проступком, суд враховує рішення ЄСПЛ від 28.05.1985р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», в якому суд зазначає, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте, розумно припустити, що особи, які зіткнулися з проблемами можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. 
Суд також враховує рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ромашов проти України» від 27.07.2004 р. в якому зазначено, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом констатації Судом факту порушення. Крім того, суд констатує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. 
Враховуючи характер та обсяг фізичних страждань, яких зазнав потерпілий, а також з урахуванням глибини душевних страждань, враховуючи обстановку заподіяння шкоди потерпілому, спосіб заподіяння шкоди, малолітній вік потерпілого, відсутність каяття та вибачень з боку обвинуваченої та її часткове визнання позову, а також зважаючи на вимоги розумності та справедливості, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з обвинуваченої на користь потерпілого 25000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.
Задовольняючи частково позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, суд враховує також правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц, відповідно до яких розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 368, 373-376 КПК України, суд-
У Х В А Л И В:
ОСОБА_8 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України та призначити їй покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин.
Речові докази, а саме оптичний диск із відеозаписом з місця події за 24.06.2024 та 2 фото - залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Цивільний позов ОСОБА_6 в інтересах малолітнього ОСОБА_5 задовільнити частково.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_5 ) в якості відшкодування моральної шкоди 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень 00 коп. 
В решті позовних вимог відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Коломийський міськрайонний суд.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Копії вироку вручити сторонам під розписку.

Суддя: 	ОСОБА_1