ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3832/26 Справа № 196/713/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бабічева Л. П. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Космачевської Т.В.,
суддів: Агєєва О.В., Красвітної Т.П.,
розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Братцева Надія Сергіївна, на ухвалу Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2025 року про відмову у прийнятті додаткового рішення в цивільній справі номер 196/713/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на час навчання,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року до Царичанського районного суду Дніпропетровської області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на час навчання.
Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на час навчання - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 4000,00 грн щомісячно, на період її навчання в Університеті митної справи та фінансів до 30 червня 2028 року, починаючи з 25 червня 2025 року, але не більше як до досягнення нею 23 років та за умови, що вона буде продовжувати навчання.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
15 грудня 2025 року до суду надійшла заява із додатками (дата поштового відправлення - 09 грудня 2025 року) представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Братцевої Н.С. про ухвалення додаткового рішення по справі №196/713/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на час навчання.
В обґрунтування заяви вказано, що позивачка понесла витрати на правничу допомогу, яка була надана адвокатом Братцевою Н.С., на загальну суму 20000,00 грн. Про орієнтовані витрати, що планує понести позивачка представник повідомляла суд у первісному позові та в інших заявах.
Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2025 року у прийнятті додаткового рішення за заявою представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Братцевої Н.С. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №196/713/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на час навчання - відмовлено.
Із вказаним судовим рішенням не погодилась позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Братцева Н.С., подала апеляційну скаргу, просила апеляційний суд скасувати ухвалу Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 26.12.2025 по справі №196/713/25 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву задовольнити. 
Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з неправильною оцінкою, не дослідженням та ігноруванням доказів, невідповідністю висновків суду обставам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Позивачка не мала можливості реалізувати право вимоги щодо розподілу витрат на правничу допомогу у судових дебатах, оскільки у судове засідання сторони не з`явились, що підтверджується змістом самої ухвали суду та наявною у матеріалах справи заявою відповідача про розгляд справи без його участі. Таким чином, посилання суду на неподання заяви щодо відшкодування витрат на правничу допомогу до закінчення дебатів та судового розгляду є фактично необґрунтованим.
Представник позивача подала заяву про винесення додаткового рішення протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
На момент подання позову позивачка не могла передбачити точний обсяг правничих дій, які доведеться здійснити у процесі. Оскільки акт приймання-передачі наданих послуг є переліком робіт та послуг які вже здійснені, то відповідно, такий акт підписується лише за фактом вчинення дій та послуг передбачених у ньому, а тому не міг бути поданий до ухвалення рішення судом, як фінальної фази юридичного супроводу та надання правничої допомоги.
Таким чином, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на правничу допомогу є помилковими та суперечать фактичним обставинам справи, а також положенням ст. 141 та ст. 246 ЦПК України. Представник позивачки діяла у межах процесуальних строків та належним чином заявила вимогу про компенсацію витрат у поданих документах: позовній заяві, заяві про зміну предмету позову та заяві про винесення додаткового рішення у справі, що підтверджується матеріалами справи.
Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до положень частини 3 статті 272 ЦПК України розгляд питання про ухвалення додаткового рішення про судові витрати здійснюється без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до пункту 20 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови ухвалити додаткове рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що у червні 2025 року до Царичанського районного суду Дніпропетровської області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на час навчання (а.с. 1-4).
07 вересня 2025 року подано заяву про зміну предмету позову (а.с. 64-71).
02 грудня 2025 року представником позивачки ОСОБА_1 адвокатом Братцевою Н.С. подано заяву про розгляд справи без участі позивачки та її представника (а.с. 146).
Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на час навчання задоволено частково (а.с. 149, 150-152).
04 грудня 2025 року на електронну пошту суду першої інстанції надійшла заява представника позивачки - адвоката Братцевої Н.С., в якій вона повідомила, що в позовній заяві представник позивачки зазначала, що позивачка буде нести витрати на правничу допомогу, та повідомила, що у випадку задоволення позову, представник позивачки протягом п`яти днів звернеться до суду із заявою про винесення додаткового рішення та надасть докази понесення позивачкою витрат (а.с. 153-154).
15 грудня 2025 року, тобто після ухвалення рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2025 року, на адресу суду поштовим конвертом датованим 09.12.2025 року, надійшла заява представника позивачки - адвоката Братцевої Н.С., у якій вона просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 20000,00 грн (а.с. 159-159зв).
На підтвердження факту надання правничої допомоги та понесення відповідачкою витрат на професійну правничу допомогу, адвокат Братцева Н.С. до заяви додала:
додаток №1 до договору №2 від 16.06.2025 року «Про надання правничої допомоги» (а.с.160); 
акт приймання-передачі наданої професійної правничої допомоги від 08 грудня 2025 року (а.с.161); 
рахунок на оплату №01 від 17.06.2025 року (а.с.162); 
платіжну інструкцію №250667578 від 17.06.2025 року (а.с.163).
Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для ухвалення додаткового рішення.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним з огляду на наступне.
Положеннями пункту 1 частини 1 статті 264 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання як, зокрема, розподіл між сторонами судових витрат.
Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з частиною 1 статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Частиною 8 статті 141 ЦПК передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відтак, проаналізувавши положення статей 246 та 141 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що можливість суду вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог безпосередньо пов`язане з поданням відповідною стороною заяви про подання доказів понесених судових витрат до закінчення судових дебатів у справі.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зробила висновок, що «вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні».
У постанові Верховного Суду від 26 липня 2023 року в справі № 160/16902/20 зазначено, 
що за загальним правилом, питання про стягнення витрат на правову допомогу має вирішуватися судом одночасно із задоволенням позову такої сторони у рішенні, постанові або ухвалі. Разом з тим, суд може розглянути це питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин з подачею відповідної заяви «про це» до закінчення судових дебатів. 
Вирішуючи питання темпоральних меж подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру, колегія суддів Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в справі №340/2823/21 зауважила, що вказівка на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останній етап - перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи - для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи. Проте підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині. Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Отже, склад та розмір витрат, повёязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
Судом встановлено, що 02 грудня 2025 року представником позивачки ОСОБА_1 адвокатом Братцевою Н.С. подано заяву про розгляд справи без участі позивачки та її представника. 
Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на час навчання задоволено частково.
Зазначеним рішенням також вирішено питання з розподілу судових витрат, а саме: стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. 
04 грудня 2025 року на електронну пошту суду надійшла заява представника позивачки адвоката Братцевої Н.С., що підписана представником 03 грудня 2025 року, в якій вона повідомила, що у випадку задоволення позову, представник позивачки протягом п`яти днів звернеться до суду із заявою про винесення додаткового рішення та надасть докази понесення позивачкою витрат.
15 грудня 2025 року, тобто після ухвалення рішення Царичанського районного суду 
Дніпропетровської області від 02 грудня 2025 року, на адресу суду поштовим конвертом датованим 09.12.2025 р., надійшла заява представника позивачки адвоката Братцевої Н.С., у якій вона просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 20000,00 грн.
Доказів подання стороною позивача клопотання про долучення доказів судових витрат в порядку ч. 8 статті 141 ЦПК України до прийняття судом першої інстанції судового рішення у справі матеріали справи не містять.
На підтвердження факту надання правничої допомоги та понесення відповідачкою витрат на професійну правничу допомогу, адвокат Братцева Н.С. до заяви додала:
додаток №1 до Договору №2 від 16.06.2025 року «Про надання правничої допомоги»; акт приймання-передачі наданої професійної правничої допомоги від 08 грудня 2025 року; рахунок на оплату №01 від 17.06.2025 року; платіжну інструкцію №250667578 від 17.06.2025 року.
За таких обставин, виходячи з наведеного вище, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про відсутність підстав для ухвалення додатково рішення про розподіл судових витрат, оскільки стороною позивачки не було подано доказів підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до закінчення судових дебатів у справі, крім того, позивачка та її представник не заявили до закінчення розгляду справи про те, що ними будуть подані докази таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, і не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів, що були предметом дослідження в суді першої інстанції та не спростовують висновків суду першої інстанції.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи питання про ухвалення додатково рішення, суд першої інстанції в повному обсязі встановив обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону. 
Підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Братцева Надія Сергіївна, залишити без задоволення, ухвалу Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: