МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 березня 2026 р. 	№ 400/2346/25 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	
до відповідача	Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, 	
третя особа	Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, 	
про	визнання протиправним та скасування рішення від 30.01.2025 року № 143250018285; зобов`язання вчинити певні дії,	
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі – відповідач), за участю третьої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі – третя особа), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 30.01.2025 року № 143250018285 про відмову у призначенні пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 22.02.1985 року по 29.05.1985 року, з 25.12.1987 року по 19.04.1988 року, з 17.04.1992 року по 29.03.1993 року, з 14.04.1993 року по 29.07.1994 року, з 15.05.2002 року по 08.10.2002 року згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 27.07.1982 року та повторно розглянути заяву від 23.01.2025 року.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що йому протиправно відмовлено у зарахуванні до страхового (трудового) стажу періоди роботи, зазначені в трудовій книжці НОМЕР_1 від 27.07.1982 року, що призвело до відмови у призначенні пенсії за віком.
Ухвалою від 12.03.2025 року суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що позивач звернувся до органів Пенсійного фонду України, із заявою про призначення пенсії за віком відповідно Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 17.02.2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області за принципом екстериторіальності прийнято рішення № 143250018285 (на заміну рішення про відмову в призначенні пенсії від 30.01.2025 року № 143250018285) про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Спірний період не зараховано до страхового стажу позивача і для зарахування періодів згідно трудової книжки необхідно надати належним чином оформлені довідки, видані за місцем роботи (правонаступником/архівним відділом) на підставі первинних документів, та довідки про перейменування (в разінеобхідності). Відтак, рішення є правомірним. 
Від третьої особи надійшли пояснення, згідно яких 23.01.2025 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 17.02.2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду У країни в Одеській області за принципом екстериторіальності прийнято рішення № 143250018285 (на заміну рішення про відмову в призначенні пенсії від 30.01.2025 року № 143250018285) про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Стаж позивача склав 29 років 01 місяць 04 дні при необхідному 30 років 05 місяців 05 днів. До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки (серія НОМЕР_2 ), оскільки записи внесено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, яку затверджено постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 року № 162. Відтак, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області є правомірним та законним, прийнятим в межах, у спосіб та у відповідності до чинного законодавства України, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення вимоги Позивача.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. 
23.01.2025 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058).
Згідно п. 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого постановою Правління пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі – Порядок 22-1), після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи, для здійснення виплати пенсії. 
17.02.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду У країни в Одеській області за принципом екстериторіальності прийнято рішення № 143250018285 (на заміну рішення про відмову в призначенні пенсії від 30.01.2025 року № 143250018285) про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.
За змістом оскаржуваного рішення страховий стаж позивача склав 29 років 01 місяць 04 дні. До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки (серія НОМЕР_2 ): 
- період з 22.02.1985 року по 29.05.1985 року, оскільки не вказано назву підприємства на яке працевлаштовано особу;
- період з 25.12.1987 року по 19.04.1988 року, оскільки у трудовій книжці зазначено, що заявник в цей час працював на території російської федерації але в заяві не зазначено про отримання (не отримання) пенсії в іншій державі;
- період з 17.04.1992 року по 29.03.1993 року, оскільки запис про звільнення завірено печаткою не придатною для сприйняття змісту;
- період з 14.04.1993 року по 29.07.1994 року, оскільки не зазначено підставу прийняття на роботу (номер та дату наказу про прийняття);
- період з 15.05.2002 року по 08.10.2002 року, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні дані про сплату страхових внесків за вказаний період.
Вищезазначене рішення позивач вважає протиправними, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом. 
На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058 починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року – не менше 31 рік.
Частиною 2 статті 26 Закону № 1058 визначено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку – на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058).
Згідно з п. 1 ч. 22 Закону № 1058 відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду поміж іншого для підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, обчислення страхових внесків, визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом, визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст. 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі – Закон № 1788), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктами 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України “Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній” № 637 від 12.08.1993 року (далі – Постанова № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відмовляючи позивачу у врахуванні спірного стажу відповідач не зарахував періоди роботи позивача, а саме: період з 22.02.1985 по 29.05.1985, оскільки не вказано назву підприємства на яке працевлаштовано особу; період з 25.12.1987 по 19.04.1988, оскільки у трудовій книжці зазначено, що заявник в цей час працював на території російської федерації але в заяві не зазначено про отримання (не отримання) пенсії в іншій державі; період з 17.04.1992 по 29.03.1993, оскільки запис про звільнення завірено печаткою не придатною для сприйняття змісту; період з 14.04.1993 по 29.07.1994, оскільки не зазначено підставу прийняття на роботу (номер та дату наказу про прийняття). 
Так, підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі № 754/14898/15-а.
Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України “Про трудові книжки працівників” від 27.04.1993 року № 301 (далі – Постанова № 301) закріплено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Суд зазначає, що позивач не має нести тягар відповідальності, чи зазнавати негативних наслідків, через порушення порядку/інструкції заповнення трудової книжки, та не засвідчені належним чином виправлення, не можуть бути самостійною підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи згідно із записами у трудовій книжці, які в решті, виконані у відповідності до вимог Інструкції.
Верховний Суд у своїх постановах від 28.02.2018 року у справі № 428/7863/17, від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 року у справі № 423/1881/17, від 29.03.2019 року у справі № 548/2056/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Разом з тим, записи у трудовій книжці позивача, їх співставлення між собою, не містять протиріч, та у своїй сукупності, підтверджують факт роботи позивача у спірні періоди.
Законодавець чітко визначив, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Наявність же відповідних записів у трудовій книжці про стаж роботи є підтвердженням страхового стажу.
Також, спірним рішенням було не зараховано до страхового стажу позивача період з 15.05.2002 по 08.10.2002, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні дані про сплату страхових внесків за вказаний період.
Щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи через несплату страхувальником страхових внесків, суд зазначає наступне. 
Частиною 3 ст. 20 Закону №1058 визначено, що у разі ухилення страхувальника чи його посадових осіб від надання територіальному органу Пенсійного фонду звітності чи інших документів про сплату страхових внесків страхові внески обчислюються територіальним органом Пенсійного фонду в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, за непрямим методом виходячи з оцінки валового доходу та витрат страхувальника, кількості осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, обсягу виробленої (реалізованої) продукції (послуг), суми сплачених ним податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законодавством.
Відповідно до ч. 10 ст. 20 Закону №1058, якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Невнесення страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відбулось не з вини позивача.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що несплата роботодаіцем за позивача страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періоду роботи, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе страхувальник, в якому працює/проходить службу застрахована особа.
Внаслідок невиконання страхувальниками обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за спірний період на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 року по справі № 490/12392/16-а.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, відповідач протиправно відмовив позивачу у зарахуванні до страхового стажу спірних періодів. 
Тому суд вважає за необхідне скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 30.01.2025 року № 143250018285 про відмову у призначенні пенсії за віком, а спірний стаж зобов`язати зарахувати. 
Також, підлягає задоволенню вимога позивача щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву позивача від 23.01.2025 року, оскільки це є належним та достатнім способом захисту порушеного права позивача. 
Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Позов задовольнити.
За змістом ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відтак, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1211,20 грн судового збору, сплаченого відповідно до платіжної інструкції від 04.07.2025 року.
Керуючись ст.ст. 2, 19, 77, 139, 241 – 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –
ВИРІШИВ:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, код ЄДРПОУ 20987385) , за участю третьої особи – Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, ЄДРПОУ 13844159) – задовольнити. 
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 30.01.2025 року № 143250018285 про відмову у призначенні пенсії.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи період роботи з 22.02.1985 року по 29.05.1985 року, з 25.12.1987 року по 19.04.1988 року, з 17.04.1992 року по 29.03.1993 року, з 14.04.1993 року по 29.07.1994 року, з 15.05.2002 року по 08.10.2002 року згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 27.07.1982 року, та повторно розглянути заяву від 23.01.2025 року.
4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, код ЄДРПОУ 20987385) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 16.03.2026 року.

Суддя О.В. Малих