ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 601/2874/25	Головуючий у 1-й інстанції Шульгач Н.М. 	
Провадження № 22-ц/817/281/26 	Доповідач - Гірський Б.О.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого — Гірського Б.О.
cуддів — Храпак Н.М., Хоми М.В.
розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №601/2874/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» від імені якого діє адвокат Кодь Василь Олександрович на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 10 грудня 2025 року (ухвалене суддею Шульгач Н.М.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» (далі — ТОВ «Укр кредит фінанс») звернулось до суду із вказаним позовом.
В обґрунтування заявлених вимог зазначали, що 26.12.2023 року між ТОВ «Укр кредит фінанс» та відповідачем ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (navse.in.ua) був укладений електронний договір про відкриття кредитної лінії №1321-7934, підписаний одноразовим ідентифікатором С3047. 
Зазначали, що відповідно до умов кредитного договору за №1321-7934, Товариство взяло на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб. Умовами кредитного договору передбачено, що сума кредиту становить 18 000 грн., строк кредитування 300 днів, базовий період 14 днів, знижена процентна ставка 1,20% в день, стандартна процентна ставка 1,50% в день.
Стверджували, що свої зобов`язання за кредитним договором ТОВ «Укр кредит фінанс» виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов договору. 
Однак, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, не повернув в повному обсязі кредит та не виконав в повному обсязі всі інші грошові зобов`язання перед позивачем, у зв`язку з чим, станом на 02.09.2025 року загальний розмір заборгованості відповідачки становить 78097,13 грн. 
Водночас, ТОВ «Укр кредит фінанс» прийнято рішення про можливість застосування до відповідача програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр кредит фінанс», а саме часткового списання заборгованості за нарахованими процентами у сумі 4 068,42 грн, за умови погашення Позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 74 028,71 грн.
Таким чином, просили стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №1321-7934 від 26.12.2023 року в розмірі 74 028,71 грн., з яких: 16 911,87 грн. прострочена заборгованість за кредитом та 57 116,84 грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами.
Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 10 грудня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» суму заборгованості за кредитним договором №1321-7934 від 26.12.2023 року, в розмірі 30 914, 51 грн. Та 1 011, 60 грн. судового збору.
В апеляційній скарзі ТОВ «Укр Кредит Фінанс» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення процентів за кредитним договором та ухвалити нове рішення в цій частині, яким стягнути прострочені проценти за Договором про відкриття кредитної лінії № 1321-7934 від 26.12.2023 року, у період з 26.12.2023 року по 17.05.2024 року включно у розмірі 21 612, 74 грн.
Звертають увагу на те, що зміни до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо надання права на пільги дружині військовослужбовця набули чинності 18.05.2024 року. Тобто станом на день укладення Кредитного договору та на день призову чоловіка відповідачки на військову службу за мобілізацією, пільги для дружин/чоловіків військовослужбовців, що призвані за мобілізацією відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції станом на 17.04.2024 року – передбачені не були. 
Вважає, що в такому разі застосування пільги відповідачці слід починати з дати набуття законної сили доповнень до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині не нарахування відсотків за користування кредитними коштами, а саме з 18.05.2024 року.
Від представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Підодвірного Т.І. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у її задоволенні.
Звертає увагу на те, що відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, а згідно із частиною 2 статті 5 ЦПК України акт цивільного законодавства не має зворотної сили у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність.
Тому вважає, що зміни на які посилається позивач, мають зворотню силу в частині звільнення дружин/ чоловіків військовослужбовців від безпідставного нарахування відсотків.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно із ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги та відзиву на неї, апеляційний суд приходить до наступного.
Рішення суду в частині задоволених позовних вимог не оскаржується, а оскаржується лише в частині відмовлених позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом за період з 18.04.2024 року по 17.05.2024 року (включно), тому переглядається апеляційним судом лише в цій частині та в іншій частині не переглядається.
Судом встановлено, що ТОВ «Укр кредит фінанс» є фінансовою установою, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи ІК №116 від 01.08.2013, видане Національним банком України.
26.12.2023 року між ТОВ «Укр кредит фінанс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, шляхом підписання договору про відкриття кредитної лінії за №1321-7934 за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором номер пароля С3047.
Відповідно до умов вказаного кредитного договору, кредитодавець відкриває для позичальника кредитну лінію на умовах, визначених цим договором. Кредитодавець зобов`язується відкрити кредитну лінію для позичальника шляхом надання грошових коштів позичальнику на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку передбаченому цим договору до (п.п. 2.1, 2.2).
Розмір кредитного ліміту, тобто загальний розмір Кредиту становить 18 000 грн., дата надання/видачі кредиту 26.12.2023 року (п. 4.1Договору).
Базовий період складає 14 календарних днів. Перебіг першого Базового періоду починається з дати надання/видачі Кредиту та закінчується в дату останнього календарного дня першого Базового періоду. Сплату процентів за користування Кредитом Позичальник зобов`язаний здійснювати не пізніше останнього дня кожного Базового періоду (п.п. 4.4, 4.5.).
За цим договором до позичальника застосовується програма лояльності, яка передбачає можливість сплати позичальником процентів за користування кредитом за заниженою процентною ставкою, яка є нижчою за Стандартну процентну ставку. Знижена процентна ставка становить 1,20% за кожен день користування кредитом, яка надається Кредитодавцем виключно як знижка на користування кредитом та є заохоченням позичальника до сумлінного виконання умов договору (п.п. 10.1, 10.2).
Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на суму виданного кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 1,50% за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання права користування кредитом за зниженою ставкою) (п. 4.6 Договору).
Строк кредитування, тобто, строк на який надається кредит позичальнику становить 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 20.10.2024 року. Строк договору є рівним строку кредитування (п. 4.9 Договору).
Реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору складає двадцять сім тисяч сто тридцять п`ять цілих, нуль сотих процентів (п. 4.10. Договору).
У разі прострочення позичальником сплати процентів за користування кредитом на строк понад один календарний місяць, Кредитодавець має право вимагати від Позичальника повернення Кредиту в повному обсязі та сплати процентів за весь строк фактичного користування кредитом, а також у повному розмірі комісії за видачу кредиту, визначеного п. 4.7 даного Договору (п. 8.5).
Невід`ємною частиною цього договору є додатки: правила відкриття кредитної лінії, паспорт споживчого кредиту, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором (п. 11.13).
У пункті 12 «Реквізити сторін» сторони визначили, що позичальник ОСОБА_1 користується особистим електронним платіжним засобом № НОМЕР_1 .
Аналогічні положення щодо істотних умов договору містяться в Паспорті споживчого кредиту, який підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, номер пароля А3047.
З довідки про перерахування суми кредиту №1321-7934 від 26.12.2023 вбачається, що ТОВ «Укр кредит фінанс» 26.12.2023 року перерахував відповідачу грошові кошти в розмірі 18 000 грн. за допомогою системи LiqPay платіж 2408255761, платіжна картка № НОМЕР_1 .
Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №1321-7934 від 26.12.2023 року станом на 02.09.2025 становить 78 097,13 грн, в тому числі: 16 911,87 грн прострочена заборгованість за кредитом, 61 185,26 грн залишок нарахованих та непогашених відсотків.
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.07.1999 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 від 18.07.1999 року.
Згідно довідки №6438 виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 16.10.2025 ОСОБА_2 відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 17.04.2024 року №108 призваний на військову службу під час мобілізації, в особливий період та направлений для проходження військової служби у військову частину НОМЕР_3 .
Згідно довідки військової частини НОМЕР_4 від 13.10.2025 року ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_4 АДРЕСА_1 від 10.07.2024 року по т.ч.
Згідно довідки №4698/6341 від 19.09.2025 року ОСОБА_2 в період з 11.07.2024 року по 19.03.2025 року, 06.04.2025 року по 17.09.2025 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Харківській області, Куп`янський район Курилівська сільська Тгр.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстав для стягнення тіла кредиту, та вважав, що оскільки відповідачка є дружиною військовослужбовця, який призваний на військову службу 17.04.2024 року, на неї поширюється положення ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо заборони нарахування процентів за користування кредитом, а тому виснував про те, що проценти за користування кредитом повинні бути нараховані до 17.04.2024 року та становити 14 002,64 грн.
Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Нормами частини першої статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів саме за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг упродовж певного часу, а саме - упродовж строку кредитування, визначеному в кредитному договорі.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.
Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що між сторонами було укладено кредитний договір, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором та відповідно до умов вказаного договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 18 000 грн., який був перерахований на банківську картку, що належить відповідачці.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачка, з поміж іншого, посилалась на те, що є дружиною військовослужбовця, який 17.04.2024 року призваний на військову службу під час мобілізації, а тому вважала, що нарахування відсотків за таким договором повинно відбуватись до 17.04.2024 року, а сума заборгованості повинна становити — 30 914,51 грн.
Вказані доводи сторони відповідача місцевим судом були взято до уваги, відповідно суд виснував про те, що на відповідачку, як на дружину військовослужбовця, поширюється положення ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зокрема щодо заборони нарахування процентів за користування кредитом, відтак вважав, що проценти за користування кредитом повинні бути нараховані до 17.04.2024 року та становити 14 002,64 грн.
Колегія суддів вважає помилковими такі висновки місцевого суду з огляду на наступне.
Так, згідно з чинною редакцією частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-ХІІ), військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Вказані положення внесені до Закону №2011-ХІІ згідно із Законом України від 11 квітня 2024 року №3633-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав чинності 18 травня 2024 року.
На час виникнення спірних правовідносин, а саме: 26 грудня 2023 року частина п`ятнадцята статті 14 Закону №2011-ХІІ була викладена в такій редакції: «Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля».
Тобто до 18.05.2024 року ОСОБА_1 , як дружина мобілізованого військовослужбовця, не мала вищезазначеної пільги, оскільки вказана норма закону поширювалась лише на самих військовослужбовців.
Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Це означає, що за загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто, до події, факту застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України.
Згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Єдиний виняток з даного правила, закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Конституційний Суд України також висловив позицію, згідно якої закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп).
Відповідно до частини 2 статті 5 ЦПК України акт цивільного законодавства не має зворотної сили у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність.
Колегія суддів акцентує увагу на тому, що проценти не є цивільною відповідальністю боржника за невиконання зобов`язань за цим договором, а є процентами за користування кредитними коштами, тому в даному випадку до цих правовідносин не може бути застосовано принцип зворотної сили закону у часі.
Крім того, конструкція частини 15 статті 14 Закону № 2011-ХІІ не передбачає звільнення військовослужбовців та членів їхніх сімей від сплати відсотків за користування кредитом, а лише визначає умови, за яких такі відсотки не нараховуються. Законодавець чітко встановив, що ці умови пов`язані з певними періодами проходження військової служби. Враховуючи це, підстав для застосування принципу зворотної дії закону в часі до спірних правовідносин не вбачається.
На вказане суд першої інстанції уваги не звернув.
Таким чином, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування кредитом за період з 26.12.2023 року по 17.05.2024 року (включно).
Розмір нарахованих процентів за договором про відкриття кредитної лінії №1321-7934 від 26.12.2023 року за оспорюваний період узгоджується з умовами договору та вимогами Закону України «Про споживче кредитування».
Відтак, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за нарахованими процентами за договором про відкриття кредитної лінії №1321-7934 від 26.12.2023 року змінити, збільшивши суму стягнутих з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр кредит фінанс» процентів з 14 002, 64 грн. до 21 612, 74 грн. (відповідно загальний розмір стягнутої заборгованості з 30 914, 51 грн. до 38 524, 61 грн.).
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ціна позову 74 027, 71 грн.
Як вбачається із матеріалів справи, за подання до суду позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
Водночас судом першої інстанції за результатами розгляду справи стягнуто з відповідача на користь позивача 1 011, 60 грн. судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.
За результатами апеляційного перегляду справи, розмір стягнутої заборгованості збільшився з 30 914, 51 грн. до 38 524, 61 грн. 
Таким чином, суму стягнутого судового збору в суді першої інстанції слід збільшити з 1 011, 60 грн. до 1 260, 63 грн. ( 38 524, 61 х 2 422,40 / 74 027, 71).
За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено — 4 542 грн., хоча слід було сплатити 3 633,60 грн., оскільки апеляційну скаргу було подано через систему “Електронний суд”, відповідно підлягає до застосування понижувальний коефіцієнт 0,8.
Оскільки за результатами апеляційного розгляду вимоги апеляційної скарги задоволено у повному обсязі, судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» — задовольнити.
Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 10 грудня 2025 року в частині стягнення заборгованості за нарахованими процентами за договором про відкриття кредитної лінії №1321-7934 від 26.12.2023 року та в частині стягнутого судового збору змінити, збільшивши суму стягнутих з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» процентів з 14 002, 64 грн. до 21 612, 74 грн. (загальний розмір стягнутої заборгованості з 30 914, 51 грн. до 38 524, 61 грн.) та суму стягнутого судового збору з 1 011, 60 грн. до 1 260, 63 грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» (бульвар Лесі Українки, 26, офіс 407, м. Київ код ЄДРПОУ: 38548598) 3 633, 60 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 25 березня 2026 року.

Головуючий       Гірський Б.О.

Судді:        Хома М.В.

Храпак Н.М.