ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року	Львів	Справа № 260/5927/24 пров. № А/857/2449/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
судді-доповідача: Судової-Хомюк Н.М.,
суддів: Затолочного В.С., Онишкевича Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2024 року у справі № 260/5927/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
суддя у І інстанції – Плеханова З.Б.,
час ухвалення рішення - не зазначено, 
місце ухвалення рішення - м. Ужгород, 
дата складення повного тексту рішення – не зазначено, 

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі також відповідач), яким просить:
визнати протиправною бездіяльність командування військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати в повному обсязі ОСОБА_1 , як військовослужбовцю Збройних Сил України, військової частини НОМЕР_1 , додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу МВС, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;
зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , як військовослужбовцю Збройних Сил України, військової частини НОМЕР_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу МВС, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану під час дії воєнного стану» з вересня 2023 року по вересень 2024 року включно в сумі – 228544,02 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що починаючи з червня 2023 року проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
За місцем проходженням служби позивачу відразу почали нараховувати додаткову грошову винагороду у розмірі 30000,00 тис. грн., що є місячним додатковим видом грошового забезпечення у вигляді винагороди, а тому входять до складу грошового забезпечення військовослужбовців, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168. Проте, починаючи з вересня 2023 року відповідач перестав нараховувати позивачу дану винагороду, не пояснивши причини та підстави.
На підставі вищевикладеного, позивач вважає що відповідач безпідставно та протиправно не нараховує та не виплачує позивачу додаткову винагороду під час дії воєнного стану у розмірі 30000,00 грн., за кожний місяць і з вересня 2023 року по вересень 2024 року включно зобов`язані виплатити 390000,00 грн., а фактично виплатили 161 455,98 грн., тому заборгованість складає 228544,02 грн.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2024 року в задоволенні позову відмовили повністю.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В апеляційній скарзі підтримує вимоги позовної заяви, зазначає, що у позові не акцентував увагу на своєму праві отримувати додаткову винагороду у розмірі 30 000 грн за весь період лікування, а суд першої інстанції сам констатував періоди, які позивач перебував на лікуванні і не вжив жодних заходів, аби з`ясувати, чи було пов`язане лікування з травмами, що отримані під час захисту Батьківщини.
Просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2024 року та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив проти задоволенні апеляційних вимог, зазначив, що у періоди з 19.10.2023 по 20.10.2023, з 27.11.2023 по 29.11.2023, з 30.11.2023 по 14.12.2023, з 15.04.2024 по 01.10.2024 позивач не виконував бойових (спеціальних) завдань, визначених Переліком, що затверджений Міністром оборони України, тобто за ці періоди йому додаткова винагорода, передбачена Постановою № 168 не повинна була виплачуватись.
Вказує, що з аналізу положень нормативно-правових актів виходить, що виплата додаткової винагороди військовослужбовцям на період дії воєнного стану з розрахунку 30000 гривень на місяць не є безумовною, а умовою для її виплати є безпосередня участь кожного конкретного військовослужбовця у виконанні бойових (спеціальних) завдань, підтверджена документально.
Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Крім цього, на адресу апеляційного суду надійшли доповнення до апеляційної скарги від апелянта та відзив на доповнення до апеляційної скарги.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження згідно положень статті 311 КАС України.
Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , починаючи з червня 2023 року проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
02.07.2024 року представником позивача Мельником Петром Олексійовичем було скеровано запит за №71, на адресу командира військової частини НОМЕР_1 , в якому представник просив надати завірену копію витягу з грошового атестату про грошове забезпечення військовослужбовця ОСОБА_1 з вересня 2023 року по час складання даного адвокатського запиту (02.07.2024 року).
Відповідачем була надана відповідь від 08.07.2024 року за №1693 на адвокатський запит від 02.07.2024 року за №71, у якій було надано Довідку про розмір грошового забезпечення ординатора відділення АРІТ військової частини НОМЕР_1 капітана медичної служби ОСОБА_1 за період з вересня 2023 року по травень 2024 року, включно., згідно якої у вересні 2023 року позивачу була нарахована та виплачена додаткова винагорода на період дії воєнного стану у сумі 30000,00 грн.
За жовтень 2023 року позивачу була нарахована та виплачена додаткова винагорода на період дії воєнного стану у сумі 24193, 50 грн. Додаткова грошова винагорода виплачена не в повному обсязі, оскільки згідно витягу із наказу Командира військової частини НОМЕР_1 №210 від 19.10.2023 року, старший лейтенант ОСОБА_1 перебував у щорічній основній відпустці тривалістю 2 календарні дні, а саме з 19 жовтня по 20 жовтня 2023 року. Як вбачається з витягу із наказу Командира військової частини НОМЕР_1 №212 від 23.10.2023 року, до виконання службових обов`язків, старший лейтенант ОСОБА_1 приступив 23 жовтня 2023 року.
За листопад 2023 року позивачу була нарахована та виплачена додаткова винагорода на період дії воєнного стану у сумі 24000, 00 грн. Додаткова грошова винагорода виплачена не в повному обсязі, оскільки згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №235 від 23.11.2023 року, старший лейтенант ОСОБА_1 вибув у відрядження у терміном з 27.11. 2023 року по 29.11.2023 року. Як вбачається з витягу із наказу Командира військової частини НОМЕР_1 №240 від 30.11.2023 року, до виконання службових обов`язків, старший лейтенант ОСОБА_1 приступив 30 листопада 2023 року.
За грудень 2023 року позивачу була нарахована та виплачена додаткова винагорода на період дії воєнного стану у сумі 10645, 16 грн. Додаткова грошова винагорода виплачена не в повному обсязі, оскільки згідно витягу із наказу Командира військової частини НОМЕР_1 №232 від 20.11.2023 року, старший лейтенант ОСОБА_1 перебував у щорічній основній відпустці тривалістю 15 календарних днів, а саме з 30 листопада по 14 грудня. Як вбачається з витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №251 від 15.12.2023 року, до виконання службових обов`язків, старший лейтенант ОСОБА_1 приступив 15 грудня 2023 року.
За січень 2024 року позивачу була нарахована та виплачена додаткова винагорода на період дії воєнного стану у сумі 21290, 32грн.
За лютий 2024 року позивачу була нарахована та виплачена додаткова винагорода на період дії воєнного стану у сумі 61379, 00 грн.
За березень 2024 року позивачу була нарахована та виплачена додаткова винагорода на період дії воєнного стану у сумі 30000, 00 грн.
За квітень 2024 року позивачу додаткова винагорода на період дії воєнного стану не виплачувалася.
Суд констатує, що у період з 29.01.2024 року по 13.04.2024 року згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №20 від 26.01.2024 року капітан ОСОБА_1 перебував у службовому відрядженні під час якого виконував спеціальні завдання, додаткову винагороду позивачу було виплачено у повному об`ємі за весь час виконання спеціальних завдань.
Як вбачається з витягу із наказу Командира військової частини НОМЕР_1 №76 від 15.04.2024 року, до виконання службових обов`язків, капітан ОСОБА_1 13 квітня 2023 року.
За травень 2024 року позивачу додаткова винагорода на період дії воєнного стану не виплачувалася.
За червень 2024 року позивачу додаткова винагорода на період дії воєнного стану не виплачувалася.
За липень 2024 року позивачу додаткова винагорода на період дії воєнного стану не виплачувалася.
За серпень 2024 року позивачу додаткова винагорода на період дії воєнного стану не виплачувалася.
За вересень 2024 року позивачу додаткова винагорода на період дії воєнного стану не виплачувалася.
Як вбачається з витягу із наказу Командира військової частини НОМЕР_1 №76 від 15.04.2024 року, до виконання службових обов`язків, капітан ОСОБА_1 13 квітня 2023 року.
Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №76 від 15.04.2024 року, старший лейтенант ОСОБА_1 був звільнений від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою.
Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №139 від 17.06.2024 року, капітан ОСОБА_1 був звільнений від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою.
Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №168 від 16.07.2024 року, капітан ОСОБА_1 вибув на стаціонарне лікування у КНП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги м. Берегова.
Як вбачається з витягу із наказу Командира військової частини НОМЕР_1 №214 від 31.08.2024 року, до виконання службових обов`язків, капітан ОСОБА_1 приступив 31 серпня 2023 року.
Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №216 від 02.09.2024 року, капітан ОСОБА_1 перебував у щорічній основній відпустці тривалісю 15 календарних днів, а саме з 02 вересня по 16 вересня 2024 року.
Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №230 від 16.09.2024 року, капітан ОСОБА_1 перебував у щорічній основній відпустці тривалістю 15 календарних днів, а саме з 17 вересня по 01 жовтня 2024 року.
Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №246 від 02.10.2024 року, капітана ОСОБА_1 було виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезепечення і напрвлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що позивача за період, який міститься в позовних вимогах не було включено до бойових розпоряджень, та відповідно не було залучено до виконання бойових (спеціальних) завдань, тому жодних правових підстав для виплати йому додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень не було.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частинами першою-другою статті 7 КАС України встановлено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює та визначає Закон України від 25.03.1992 №2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу (далі Закон №2232-XII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
За змістом статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, посилаючись на своє ж Рішення від 6 липня 1999 року №8-рп/99, зауважив, що служба в міліції, державній пожежній охороні передбачає ряд специфічних вимог, які дістали своє відображення у законодавстві. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Частина п`ята статті 17 Конституції України покладає на державу обов`язки щодо соціального захисту не тільки таких громадян, а й членів їхніх сімей. Конституційний Суд України вважає, що ці положення поширюються і на службу в Збройних Силах України, Військово-Морських Силах України, в органах Служби безпеки України, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20.12.1991 №2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон №2011-ХІІ).
За приписами статті 1 Закону №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з частиною другою статті 1-2 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 9 Закону №2011-ХІІ обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022 та №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023 строк дії воєнного часу продовжувався.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28.02.2022 №168 (далі Постанова №168), в редакції Постанови від 01.04.2022 №400, установлено, зокрема, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Національної гвардії виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Зокрема, постановами Кабінету Міністрів України №350 від 22.03.2022, №400 від 01.04.2022, №754 від 01.07.2022, №793 від 07.07.2022, №1066 від 27.09.2022, №1146 від 08.10.2022, №43 від 20.01.2023 до Постанови №168 від 28.02.2022 були внесені відповідні зміни та доповнення.
Пунктом 1 Постанови №168, в редакції Постанови від 07.07.2022 №793, установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Національної гвардії виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Пунктом 1 Постанови №168, в редакції Постанови від 08.10.2022 №1146, яка застосовується з 01.09.2022, установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Національної гвардії виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Пунктом 1 Постанови №168, в редакції Постанови від 20.01.2023 №43, установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Національної гвардії виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Постанову №168 доповнено пунктом 2-1 згідно з Постановою від 07.07.2022 №793, яка застосовується з 24.02.2022, відповідно до якого установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Відповідно до пункту 2-1 Постанови №168 наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26.01.2023 №37 Про затвердження Порядку та умов виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31.01.2023 за №194/39250, затверджено Порядок та умови виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України, який втратив чинності 05.09.2023 на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 01.09.2023 №729 Про затвердження Особливостей виплати на період воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.09.2023 за №1544/40600.
Так, згідно з підпунктом 1 пункту 2 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 26.01.2023 №37 (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) на період дії воєнного стану додаткова винагорода виплачується у розмірі до 30000 гривень військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (бойовими розпорядженнями) в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань:
у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, резерву Головнокомандувача Збройних сил України Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України, які здійснюють управління діючими угрупованнями військ;
у складі розгорнутих пунктів управління органів військового управління Національної гвардії України, що здійснюють безпосереднє управління військовими частинами (підрозділами), які залучаються до виконання завдань у межах операційних зон діючих угруповань військ (сил);
в оперативному підпорядкуванні, під оперативним контролем, оперативною взаємодією визначених органів військового управління Збройних Сил України, командувачів діючих угруповань військ (сил) та/або в межах їх зон відповідальності (операційних зон);
з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури;
із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій, крім випадків здійснення такого забезпечення в умовах вогневого ураження або безпосереднього зіткнення з противником;
з охорони та оборони дипломатичних представництв, консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних організацій в Україні;
з конвоювання осіб, узятих під варту та/або засуджених до позбавлення волі, перевезення військовополонених ворогів.
Відповідно до пункту 3 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 26.01.2023 №37 до безпосередньої участі в бойових діях або заходах належить виконання військовослужбовцем у районах ведення воєнних (бойових) дій:
1) бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно;
2) бойових (спеціальних) завдань із усебічного забезпечення військових частин (підрозділів), угруповань військ, інших складових сил оборони згідно з бойовими розпорядженнями в умовах вогневого ураження або безпосереднього зіткнення з противником (взаємного вогневого контакту);
3) завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки;
4) бойових (спеціальних) завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб) в умовах безпосереднього зіткнення або взаємного вогневого контакту з противником;
5) бойових (спеціальних) завдань з виявлення та вогневого ураження повітряних цілей;
6) польотів, ведення повітряного бою, а також заходів з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту згідно з бойовими розпорядженнями;
7) бойових завдань з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів у місцях виконання завдань за призначенням;
8) бойових завдань з охорони об`єктів під час нанесення по них вогневого ураження противником, відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення їх у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;
9) бойових завдань з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) артилерії.
Згідно з пунктом 4 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 26.01.2023 №37 Документами, що підтверджують безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях або заходах, є:
бойовий наказ (бойове розпорядження);
журнал бойових дій або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або книга служби нарядів та подій, що відбувалися, або постова відомість під час охорони об`єкта (блокпоста, базового табору, складу ракетно-артилерійського озброєння, польового парку), на який було здійснено збройний напад, чи копії або витяги з них;
рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, із зазначенням військового звання, прізвища, власного імені та по батькові (за наявності), періодів (кількості днів) участі військовослужбовця в бойових діях або заходах.
Відповідно до пункту 6 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 26.01.2023 №37 виплата додаткової винагороди військовослужбовцям здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) військових частин, вищих військових навчальних закладів, навчальних військових частин (центрів), баз, закладів охорони здоров`я, установ Національної гвардії України, територіальних управлінь, Головного управління Національної гвардії України за місцем проходження військової служби, а їх командирам (начальникам) - на підставі наказів командирів (начальників) вищого рівня.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що на період дії воєнного стану додаткова винагорода виплачується у розмірі до 30000,00 грн., виключно тим військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (бойовими розпорядженнями) в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання відповідних завдань.
Як зазначає сам скаржник в доповненнях до апеляційної скарги, що в період з 08.04.2024 року по 30.08.2024 рік він перебував на лікуванні, а в подальшому з 02.09.2024 року по 01.10.2024 рік перебував у відпустках, що також були надані у зв`язку з необхідністю лікування та відновлення після травм, отриманих під час захисту Батьківщини.

Разом із цим, в матеріалах справі відсутні докази, які підтверджують, що у спірний період відносно позивача командиром Військової частини НОМЕР_1 приймались бойові накази (бойові розпорядження), згідно яких позивач виконував бойові (спеціальні) завдання. Крім того, доказів участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів матеріали справи також не містять.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, до виконання службових обов`язків, капітан ОСОБА_1 13 квітня 2023 року був залучений з витягу із наказу Командира військової частини НОМЕР_1 №76 від 15.04.2024 року, 
Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №76 від 15.04.2024 року, старший лейтенант ОСОБА_1 був звільнений від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою.
Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №139 від 17.06.2024 року, капітан ОСОБА_1 був звільнений від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою.
Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №168 від 16.07.2024 року, капітан ОСОБА_1 вибув на стаціонарне лікування у КНП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги м. Берегова.
Як вбачається з витягу із наказу Командира військової частини НОМЕР_1 №214 від 31.08.2024 року, до виконання службових обов`язків, капітан ОСОБА_1 приступив 31 серпня 2023 року.
Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №216 від 02.09.2024 року, капітан ОСОБА_1 перебував у щорічній основній відпустці тривалісю 15 календарних днів, а саме з 02 вересня по 16 вересня 2024 року.
Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №230 від 16.09.2024 року, капітан ОСОБА_1 перебував у щорічній основній відпустці тривалістю 15 календарних днів, а саме з 17 вересня по 01 жовтня 2024 року.
Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №246 від 02.10.2024 року, капітана ОСОБА_1 було виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезепечення і напрвлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Крім цього, скаржник в доповненні до апеляційної скарги вказує, що 01 квітня 2022 року до Постанови № 168 внесено зміни постановою Кабінету Міністрів України № 400, згідно з якими до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн, включати осіб, зазначених у пункті 1, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Суд не приймає до уваги такі посилання, оскільки додаткова винагорода у розмірі до 30000,00 грн. виплачується виключно тим військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (бойовими розпорядженнями) в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання відповідних завдань. Суд наголошує, що чинним законодавством не передбачено нарахування та виплату додаткової винагороди в розмірі до 30000,00 грн. пропорційно в розрахунку на місяць відповідно до Постанови №168 під час перебуванням військовослужбовця у лікувальному закладі, зокрема, із захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 04.06.2025 року у справі №200/4201/23 виплата військовослужбовцям додаткової винагороди у розмірі до 30 000 грн. пов`язана із виконанням бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (бойовими розпорядженнями), що обумовлено особливостями проходження військової служби у період воєнного стану, а її розмір розраховується пропорційно виконаним завданням. Не передбачено права військовослужбовців на нарахування та виплату додаткової винагороди у розмірі до 30 000 грн. за час лікування захворювань, пов`язаних з проходженням військової служби.

Відтак, з урахуванням наведеного вище, слід дійти висновку, що перебування позивача на стаціонарному лікуванні в період не є підставою для проведення виплати додаткової винагороди у вказаний період на користь ОСОБА_1 збільшеної до 30 000 грн., а тому судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог позивача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2024 року у справі № 260/5927/24– залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	Т. В. Онишкевич