ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №338/73/26
Провадження №2/338/379/26
06 квітня 2026 року селище Богородчани
Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Куценка О.О., секретаря судового засідання Чорній К.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні порядку спрощеного позовного провадження в залі суду селища Богородчани цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

в с т а н о в и в: 
26 січня 2026 року до суду надійшов зазначений позов відповідно до якого позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 37 820, 95 грн, судовий збір у розмірі 2662,40 грн та витрати на правову допомогу в сумі 13 000,00 грн.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 17 січня 2021 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2772014851-36505 в електронній формі.
Укладення договору відбулося шляхом заповнення відповідачем заявки на отримання кредиту на веб-сайті кредитодавця, в якій він вказав свої персональні дані, контактну інформацію, а також реквізити банківської платіжної картки, на яку в подальшому було перераховано кредитні кошти. Після погодження умов кредитування відповідач підтвердив укладення договору шляхом введення одноразового ідентифікатора, що використовувався як електронний підпис.
Згідно умов договору, кредитодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 3500 грн, які були перераховані на банківську картку, зазначену відповідачем.
Дата надання кредиту - 17.01.2021, строк користування кредитом становив 20 календарних днів, кінцевий строк повернення кредиту - 06.02.2021 (включно).
Договором було визначено, що за користування кредитом відповідач зобов`язаний сплачувати плату у вигляді процентів, розмір яких становить 1,95 % за кожен день користування кредитом.
Нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитом, починаючи з дати перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача і до моменту їх повного повернення.
Також умовами договору передбачено, що у разі невиконання відповідачем зобов`язань у встановлений строк, зобов`язання не припиняються, а відповідач зобов`язаний повернути кредит та сплатити нараховані проценти.
Позивач зазначає, що кредитні кошти були фактично отримані відповідачем, однак останній у визначений договором строк свої зобов`язання не виконав, кредит не повернув, проценти не сплатив, у зв`язку з чим утворилася прострочена заборгованість.
Станом на момент звернення до суду заборгованість за цим договором становить 30921,75 грн, з яких: 3500 грн - основна сума кредиту 27421,75 грн - нараховані проценти 
Позивач також зазначає, що право вимоги за цим договором неодноразово відступалося за договорами факторингу та в кінцевому результаті перейшло до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», яке є належним кредитором.
Крім того, 15 січня 2021 року між ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 555138213493.
Згідно умов договору, позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 5000 грн, які були перераховані на банківську картку відповідача, реквізити якої були зазначені ним при укладенні договору в системі онлайн-кредитування.
Договором передбачено, що кредит надається на умовах строковості, зворотності та платності, а також встановлено фіксовану процентну ставку за користування кредитними коштами.
Зокрема, умовами договору визначено: у межах строку користування кредитом може застосовуватися знижена процентна ставка у розмірі 730 % річних, за умови своєчасного виконання відповідачем зобов`язань; у разі невиконання умов договору або прострочення - застосовується стандартна процентна ставка у розмірі 950 % річних; проценти нараховуються залежно від фактичного строку користування кредитом; договір діє до повного виконання відповідачем своїх зобов`язань. 
Позивач зазначає, що відповідач отримав кредитні кошти, однак не виконав свої зобов`язання щодо їх повернення та сплати процентів.
У зв`язку з невиконанням умов договору, станом на дату звернення до суду утворилася заборгованість у розмірі 6899,20 грн, з яких: 5000 грн - основна сума кредиту; 1899,20 грн - нараховані проценти 
В подальшому право вимоги за даним договором було відступлено на користь позивача на підставі договору відступлення права вимоги, у зв`язку з чим саме позивач є кредитором у даному зобов`язанні.
Позивач зазначає, що загальна сума заборгованості відповідача за двома кредитними договорами становить 37820,95 грн, яка складається з: 8500 грн - основна сума заборгованості; 29320,95 грн - нараховані проценти. 
У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення вказаної суми заборгованості, а також судових витрат.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, безпосередньо в позовній заяві просить проводити розгляд справи за відсутності позивача, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечив.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, причин неявки не повідомив, хоча був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, шляхом направлення рекомендованим поштовим відправленням ухвали про відкриття провадження у справі за останнім відомим місцем реєстрації, яке повернулось з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Відзиву на позов та будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань суду не подавав.
Таким чином, відповідно до вимог п.4 ч.8 та ч.11 ст. 128 ЦПК України відповідач був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду.
З огляду на викладене, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.
Відповідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно з ухвалою від 27 січня 2026 року, суд відкрив провадження у справі та постановив розглядати її по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначенням судового засідання.
Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З урахуванням того, що завершення розгляду справи відбулося за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення у справі є дата складання повного судового рішення, що відповідає вимогам ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України та не є порушенням прав сторін щодо участі у розгляді справи, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11.
Судом встановлено, 17 січня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2772014851-36505 в електронній формі.
Укладення зазначеного договору відбулося шляхом проходження відповідачем процедури реєстрації на веб-сайті кредитодавця, під час якої він заповнив електронну анкету-заявку на отримання кредиту, вказав свої персональні дані, контактну інформацію, а також реквізити банківської платіжної картки, на яку в подальшому було здійснено зарахування кредитних коштів. Після ознайомлення з умовами кредитування, відповідач підтвердив свою згоду з умовами договору шляхом введення одноразового ідентифікатора, який був направлений на вказаний ним засіб зв`язку, що використовувався як електронний підпис.
Згідно умов договору № 2772014851-36505, кредитодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 3500 гривень, які були перераховані на банківську картку відповідача. Датою надання кредиту визначено 17 січня 2021 року, строк користування кредитом становив 20 календарних днів, а кінцевий строк повернення кредиту - 06 лютого 2021 року включно.
Умовами договору передбачено, що за користування кредитом відповідач зобов`язаний сплачувати проценти у розмірі 1,95 відсотка за кожен день користування кредитними коштами, при цьому нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитом, починаючи з моменту перерахування коштів на рахунок позичальника та до моменту їх повного повернення.
Як вбачається з матеріалів справи, кредитні кошти були фактично отримані відповідачем, однак останній у встановлений договором строк свої зобов`язання не виконав, суму кредиту не повернув, проценти за користування кредитом не сплатив, у зв`язку з чим утворилася прострочена заборгованість.
Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача за вказаним договором станом на момент звернення до суду становить 30921,75 грн, з яких 3500 грн - основна сума кредиту, а 27421,75 грн - нараховані проценти.
Судом також встановлено, що право вимоги за вказаним кредитним договором неодноразово відступалося іншим фінансовим установам.
Зокрема, 03 червня 2021 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги № 03-06/21, відповідно до якого первісний кредитор передав новому кредитору права вимоги за кредитними договорами, у тому числі за договором № 2772014851-36505.
У подальшому, 10 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір відступлення права вимоги № 10-03/2023/01, на підставі якого право вимоги за вказаним договором перейшло до ТОВ «Коллект Центр».
Надалі, 28 серпня 2025 року між ТОВ «Коллект Центр» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було укладено договір відступлення права вимоги № 28-08/25, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором № 2772014851-36505 остаточно перейшло до позивача у даній справі.
Таким чином, судом встановлено, що на момент звернення до суду саме ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» є належним кредитором за вказаним зобов`язанням.
Крім того, 15 січня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 555138213493.
Згідно умов цього договору, кредитодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 5000 гривень, які були перераховані на банківський рахунок відповідача, реквізити якого були ним зазначені при укладенні договору.
Договором передбачено, що кредит надається на умовах строковості, платності та зворотності, при цьому встановлено фіксовану процентну ставку за користування кредитними коштами, яка залежить від виконання позичальником умов договору.
Зокрема, умовами договору передбачено застосування зниженої процентної ставки у розмірі 730 відсотків річних у разі належного виконання відповідачем зобов`язань у визначений строк, а у разі порушення умов договору - застосування стандартної процентної ставки у розмірі 950 відсотків річних, у тому числі в період прострочення.
Як встановлено судом, відповідач отримав кредитні кошти за цим договором, однак у визначений строк їх не повернув, проценти за користування кредитом не сплатив, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
Згідно наданого розрахунку, заборгованість відповідача за договором №555138213493 становить 6899,20 грн, з яких 5000 грн - основна сума кредиту та 1899,20 грн - нараховані проценти.
Судом також встановлено, що право вимоги за вказаним договором було відступлено первісним кредитором на користь позивача.
Зокрема, 18 грудня 2023 року між ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було укладено договір відступлення права вимоги № 18/12-2023, відповідно до якого позивач набув права вимоги до відповідача за кредитним договором № 555138213493.
Таким чином, судом встановлено, що позивач є належним кредитором за обома кредитними договорами, а відповідач, отримавши грошові кошти, не виконав своїх зобов`язань щодо їх повернення та сплати процентів, у зв`язку з чим за ним обліковується заборгованість у загальному розмірі 37820,95 грн.
Між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору, право вимоги за яким перейшло до ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС", непогашення відповідачкою заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача.
Суд, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Статтею 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Частиною 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
З урахуванням вказаних вище вимог законодавства, суд дійшов до переконання, що між первісними кредиторами та відповідачем були укладені кредитні договори у електронному вигляді, що підтверджує існування між ними кредитних правовідносин, а відтак до цих правовідносин суд застосовує вимоги ст. 509, 626, 628, 1054 ЦК України.
Так, у ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Первісні кредитори свої зобов`язання за договором № 2772014851-36506 від 17 січня 2021 року та за договором №555138213493 від 15 січня 2021 року виконали в повному обсязі, перерахувавши відповідачу на вказаний ним рахунок кредитні кошти, що підтверджується довідками, відповідно до умов договору, з якими відповідач погодилася, засвідчивши це своїм електронним підписом.
Як указано вище та підтверджується розрахунками заборгованостей, на підставі укладеного кредитного договору відповідач отримавши кредитні кошти, не повернув їх, хоча, згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
З урахуванням положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України, за якими позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо іншого не встановлено договором або законом, розмір і порядок одержавння процентів встановлюються договором, банк нараховував позичальнику відсотки, що передбачені умовами кредитного договору, з розміром яких відповідачка погодилася.
Відповідач свої зобов`язання не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість за вказаними кредитними договорами. При цьому заперечень від останнього з даного приводу до суду не надходило. Відповідач не підтвердив факту належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту, як і не подав будь-яких доказів на спростування користування наданими йому кредитними коштами.
Факт переходу права вимоги до відповідача підтверджується договором надання послуги з факторингу, реєстром боржників, актом прийому-передачі та платіжною інструкцією, та відповідає вимогам ст. 1077, 1078 ЦК України, відповідно до яких за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Договір, укладений між відповідачем та первісним кредитором, договір надання послуг з факторингу, укладені між первісним кредитором та ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень ст. 204 ЦК України, діє презумпція правомірності указаних правочинів.
Тобто, позивач належним чином підтвердив своє право вимоги до відповідача за договором № 2772014851-36506 від 17 січня 2021 року та за договором №555138213493 від 15 січня 2021 року. 
Після отримання права вимоги до відповідача позивач не здійснював будь-яких інших нарахувань, а долучені розрахунки заборгованості, зроблені в межах строку дії кредитних договорів, відповідно до його умов.
З огляду на те, що первісні кредитори свої зобов`язання за договором № 2772014851-36506 від 17 січня 2021 року та за договором №555138213493 від 15 січня 2021 року перед відповідачем виконали у повному обсязі, будь-яких доказів на спростування вказаного суд не встановив, факт переходу прав вимоги знайшов своє підтвердження, тому, враховуючи правомірність набуття прав вимоги ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС", суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог до відповідача щодо стягнення заборгованості в сумі 37 820, 95 грн.
Таким чином, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, зважаючи, що відповідач порушив умови договорів у встановленому порядку та строки не погашав кредит та проценти за користування ним, позивач набув права вимоги за вказаними зобов`язаннями та суд дійшов висновку, що позовна заява ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" є обґрунтованою та підлягає задоволенню. 
Питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить оплату судового збору у розмірі 2662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією.
Враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позову, то, згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір необхідно стягнути з відповідачки.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.
Згідно із ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Позивач на підтвердження понесених витрат на правничу професійну допомогу в розмірі 13000,00 гривень надав суду належні та допустимі докази, на підтвердження таких витрат. 
Разом з цим, суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14.11.2018 у справі № 753/15687/15.
З позовної заяви вбачається, що вона подана представником позивача через систему «Електронний суд». Провадження по цивільній справі відкрито в спрощеному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача не приймав безпосередню участь в судовому засіданні, вказана цивільна справа не є складною.
За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, через призму критеріїв, встановлених статтями 137 та 141 ЦПК України, та, враховуючи обсяг виконаних робіт, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу.
При зменшенні витрат на правову допомогу суд також враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/20852/20.
При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною. За таких обставин, суд вважає, що позивачем витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 13000 грн. є завищеними та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд приходить до висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у розмірі 3000,00 грн. Зазначена сума, на переконання суду, є розумною та такою, що відображає реальність адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), з урахуванням складності справи, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 280-282ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС":
заборгованість за кредитним договором № 2772014851-36505 від 17 січня 2021 року у розмірі 30921 (тридцять тисяч дев`ятсот двадцять одна) грн 75 коп., яка складається заборгованість за тілом кредиту - 3500 (три тисячі п`ятсот) грн 00 коп.; заборгованість за нарахованими процентами - 27421 (двадцять сім тисяч чотириста двадцять одна) грн 75 коп.; 
заборгованість за кредитним договором № 555138213493 від 15 січня 2021 року у розмірі 6899 (шість тисяч вісімсот дев`яносто дев`ять) грн 20 коп., яка складається заборгованість за тілом кредиту - 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп.; заборгованість за нарахованими процентами - 1899 (одна тисяча вісімсот дев`яносто дев`ять) грн 20 коп.; 
а всього загальну суму заборгованості за кредитними договорами у розмірі 37820 (тридцять сім тисяч вісімсот двадцять) грн 95 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 (трьох тисяч) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Позивачем заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування, ім`я сторін та інших учасників справи :
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС", адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, 6, офіс 521, код ЄДРПОУ 42640371. 
Відповідач: ОСОБА_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .
Повне судове рішення складено 06 квітня 2026 року.

Суддя :