ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/16128/24 Суддя (судді) першої інстанції: Василь НЕПОЧАТИХ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О.,
суддів Безименної Н.В., Вівдиченко Т.Р.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо не проведення повного розрахунку з позивачем при звільненні;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити позивачу середнє грошове забезпечення відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 за несвоєчасний розрахунок при звільненні за весь час затримки розрахунку з 02.04.2024 по день фактичного розрахунку 14.11.2024.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року позов задоволено.
Не погодившись з вказаним рішення, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
За змістом частини першої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
За приписами частини другої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.
Згідно з частиною четвертою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.
Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скаргавідповідача підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ).
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 )від 01.04.2024 № 427-ОС, звільнено з військової служби в запас наказом Голови Державної прикордонної служби України від 19.03.2024 № 460-ОС за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», позивач був виключений із списків особового складу та всіх видів забезпечення з 01.04.2024. Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні: 27 років 01 місяць 23 дні (а.с. 9).
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.06.2024 по справі № 620/6861/24, позов ОСОБА_1 було задоволено частково: визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) та Окремої комендатури охорони і забезпечення ДПС України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року включно без урахування січня 2008 року місяцем для обчислення індексу споживчих цін (базовим місяцем); зобов`язано Південне регіональне управління ДПС України (Військова частина НОМЕР_2 ) перерахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 10 квітня 2016 року включно з урахуванням січня 2008 року як місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця), виплату здійснити із урахуванням виплачених сум; зобов`язано Окрему комендатуру охорони і забезпечення ДПС України (військова частина НОМЕР_3 ) перерахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 11 квітня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно з урахуванням січня 2008 року як місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця), виплату здійснити із урахуванням виплачених сум; визнано протиправною бездіяльність Головного центру оперативного документування та оперативно-технічних заходів ДПс України (військова частина НОМЕР_4 ) та ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації-різниці за період з 01 березня 2018 року по 13 серпня 2019 року та з 24 лютого 2022 року по 01 квітня 2024 року із застосуванням норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078; зобов`язано Головний центр оперативного документування та оперативно-технічних заходів ДПС України (військова частина НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити позивачу індексацію за період з 01 березня 2018 року по 13 серпня 2019 року включно із застосуванням норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити позивачу індексацію за період з 24 лютого 2022 року по 01 квітня 2024 року із застосуванням норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.10.2024 по справі № 620/6861/24, апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково: рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року скасовано в частині задоволених позовних вимог про зобов`язання Головного центру оперативного документування та оперативно-технічних заходів ДПС України (Військова частина НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити позивачу індексацію за період з 01 березня 2018 року по 13 серпня 2019 року включно із застосуванням норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити позивачу індексацію за період з 24 лютого 2022 року по 01 квітня 2024 року із застосуванням норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078; Прийнято в цій частині нове рішення, яким зобов`язано Головний центр оперативного документування та оперативно-технічних заходів ДПС України (Військова частина НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити позивачу індексацію за період з 01 березня 2018 року по 13 серпня 2019 року включно із застосуванням норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 у щомісячному розмірі 4246,04 грн.; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити позивачу індексацію за період з 24 лютого 2022 року по 01 квітня 2024 року із застосуванням норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 у щомісячному розмірі 4246,04 грн. В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року- залишено без змін.
Відповідно до виписки з карткового рахунку позивача, на виконання зазначеного судового рішення, відповідачем 29.11.2024 було здійснено виплату перерахунку індексації грошового забезпечення в сумі 105394,99 грн. (а.с. 36).
Тому позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо не проведення повного розрахунку з позивачем при звільненні.
Переглянувши матеріали адміністративної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, а також оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла наступних висновків.
За змістом статті 117 Кодексу законів про працю України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, за відсутності спору щодо їх розміру, підприємство, установа чи організація зобов`язані виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного проведення розрахунку. У випадку наявності спору про розмір належних звільненому працівникові сум зазначене відшкодування підлягає виплаті лише тоді, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо ж спір вирішено частково на користь працівника, розмір відшкодування за період затримки визначається органом, який вирішує спір по суті.
Згідно зі статтею 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи чи організації, повинна бути здійснена в день звільнення. У разі якщо працівник у цей день не працював, відповідні суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення ним вимоги про проведення розрахунку. При цьому власник або уповноважений ним орган зобов`язаний письмово повідомити працівника про нараховані суми, що підлягають виплаті при звільненні.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022, статтю 116 Кодексу законів про працю України викладено у новій редакції. Згідно з цією редакцією, виплата всіх належних працівникові сум при звільненні також здійснюється в день звільнення, а якщо працівник у цей день не працював - не пізніше наступного дня після пред`явлення вимоги про розрахунок. Водночас роботодавець зобов`язаний у день виплати письмово повідомити працівника про всі нараховані та виплачені суми із зазначенням кожного виду виплат окремо (основна і додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, передбачені трудовим договором і законодавством, у тому числі при звільненні). У разі виникнення спору щодо розміру таких сум роботодавець у будь-якому випадку зобов`язаний у визначений строк виплатити неоспорювану частину.
Як встановлено судом, станом на дату звільнення позивача зі служби (01.04.2024) належна йому сума індексації грошового забезпечення не була виплачена в повному обсязі. Відповідно до виписки руху коштів по банківському рахунку позивача, на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.06.2024 у справі № 620/6861/24 зазначена сума була виплачена лише 29.11.2024 у розмірі 105394,99 грн.
Отже, період затримки виплати індексації грошового забезпечення тривав з моменту звільнення позивача - з 01.04.2024 по 29.11.2024. За таких обставин наявні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні відповідно до частини другої статті 117 Кодексу законів про працю України.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц та від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17 зазначила, що на підприємство, установу чи організацію покладається обов`язок провести з працівником повний розрахунок при звільненні та виплатити всі належні йому суми. Невиконання цього обов`язку тягне за собою відповідальність, передбачену статтею 117 Кодексу законів про працю України.
Водночас Верховний Суд у постанові від 15.08.2023 у справі № 640/25691/21 звернув увагу, що правові висновки суду касаційної інстанції ґрунтуються на чинному нормативному регулюванні, зміна якого може впливати на порядок їх застосування до нових правовідносин. У цьому контексті зазначено, що з 19.07.2022 стаття 117 Кодексу законів про працю України діє у редакції, внесеній Законом № 2352-ІХ, відповідно до якої період затримки розрахунку при звільненні, за який підлягає виплаті середній заробіток, обмежено шістьма місяцями.
Суди попередніх інстанцій у деяких справах застосовували редакцію статті 117 Кодексу законів про працю України, яка діяла до внесення змін Законом № 2352-ІХ, що передбачала виплату середнього заробітку за весь час затримки до дня фактичного розрахунку без обмеження строку. Однак на момент звернення позивача до суду (09.12.2024) діяла вже нова редакція цієї норми, яка підлягає застосуванню.
З огляду на наведене, а також враховуючи правові позиції Верховного Суду, суд дійшов висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, не здійснивши нарахування та виплату позивачу середнього заробітку за час неповного розрахунку при звільненні. Водночас розмір такого відшкодування підлягає обмеженню шестимісячним строком.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.09.2023 у справі № 620/1848/23.
Частина друга статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що суд розглядає адміністративні справи виключно за позовною заявою та в межах заявлених позовних вимог. Водночас суд має право вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин.
З урахуванням наведеного, дослідивши наявні у справі докази та проаналізувавши чинне законодавство, суд, обираючи належний і ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог шляхом: визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за час неповного розрахунку при звільненні за період з 02.04.2024 по день фактичного розрахунку - 29.11.2024; а також зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату такого середнього заробітку за вказаний період, але не більше ніж за шість місяців.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції
Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи та обґрунтування апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) - залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року- без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

Т.Р. Вівдиченко