№ 207/4460/25 
№ 2/207/139/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року Південний районний суд міста Кам`янського у складі головуючого судді Бистрової Л.О., при секретарі Морозові В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кот Є.О. звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради про позбавлення батьківських прав, в якому просить позбавити ОСОБА_2 ў ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
В обґрунтування позову зазначив, що у 2015 році позивач перебував у близьких стосунках із Відповідачкою — ОСОБА_2 . Наприкінці того ж року вона почала зустрічатися з іншим чоловіком. На початку 2016 року Позивач припинив стосунки з нею, після чого не підтримував жодного спілкування. 
Улітку 2016 року Позивач випадково зустрів Відповідачку та побачив, що вона вагітна. Вона повідомила, що це не його дитина. 
У 2018 році Відповідачка зателефонувала Позивачеві та повідомила, що він є біологічним батьком її доньки ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 .. Після зустрічі Відповідачка зізналася, що приховала про батьківство, повідомивши іншого чоловіка, із яким тоді проживала, що вагітна від нього. 
Під час реєстрації народження дитини батьком було записано (іншого чоловіка) зі слів Відповідачки, а 25.08.2017 він офіційно визнав батьківство, після чого прізвище дитини змінили на ОСОБА_5 . 
У 2018 році Відповідачка припинила стосунки з тим чоловіком та повідомила, що справжнім батьком дитини є Позивач. 
Позивач після повідомлення про батьківство, познайомився з донькою та почав активно брати участь у її житті: спілкувався, надавав допомогу, супроводжував до лікарів, підтримував контакт із вчителями. Дитина сприймає його як батька. 
Однак, також виявилося, що відповідачка веде аморальний спосіб життя, зловживає алкоголем та наркотиками, не піклувалася про дитину, залишає її саму, не здійснює догляду, тощо. 
Надалі, рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 02.09.2024 року у цивільній справі № 207/2845/24 визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки міста Кам`янське Дніпропетровської області, громадянки України та внесено зміни до актового запису про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , №996 від 20.09.2016 року вчиненого Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, зазначивши батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, змінивши прізвище дитини - з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_7 », по-батькові з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 ». Виключено з актового запису про народження дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 № 992 від 20.09.2016 року, вчиненого Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відомості про батька: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця міста Дніпродзержинськ, громадянина України. Рішення набрало законної сили 03.10.2024 року. 
Як зазначено, ще до моменту юридичного встановлення батьківства Позивачем, відповідачка свідомо й систематично ігнорувала свої материнські обов`язки. Вона не брала жодної участі y матеріальному забезпеченні дитини, повністю ігнорувала її потреби, не виявляла зацікавленості ані в її фізичному чи емоційному стані, ані в навчанні чи вихованні загалом. Життя та доля дитини були для неї абсолютно байдужими, оскільки відповідачка була цілком захоплена аморальним, деструктивним способом життя, що виключав будь-яку відповідальність або турботу про власну доньку. 
Відповідач займалася власними справами, а дитина була змушена проживати у середовищі, яке не просто не сприяло її розвитку, а становило реальну загрозу для її фізичного та психічного здоров`я. За місцем проживання дитини постійно перебували сторонні особи, вживалися алкогольні напої, наркотичні речовини, відбувалися аморальні та ганебні дії, абсолютно не сумісні з нормальними умовами для життя та розвитку малолітньої дитини. По суті, це було місце соціального занепаду - притон, в якому дитина була залишена напризволяще. 
Дитина опинилася у занедбаному стані — без нагляду, без захисту, без елементарного догляду. Ніхто не займався ні її харчуванням, ні побутом, ні елементарними потребами. 
Як зазначає позивач: ще до юридичного встановлення батьківства він, не маючи достеменної впевненості, що є батьком дитини, все одно допомагав ОСОБА_11 та був вражений станом, у якому перебувала дитина. Зокрема, він став свідком численних травм: забиття обличчя та рук (зі слів Відповідачки — внаслідок падіння), опіки від перекинутого чайника, розсічення обличчя, струси мозку. За словами самої дитини, вона не проходила відповідного лікування у лікарів, а мати обмежувалася домашнім доглядом, наприклад, обприскуванням ноги спреєм та «цукерками» замість медичної допомоги. Донька самостійно добиралася до школи через проїжджу частину, рідко бувала на вулиці, а більшість часу проводила вдома, де не було необхідних побутових умов: у квартирі були відсутні бойлер, пральна машина, кухонна плита; дитина самостійно прала речі у ванній та обпеклась, намагаючись набрати гарячу воду з чайника. Харчуванням дитини також ніхто не займався. Донька повідомляла Позивача, що засинала в ліжку разом із дорослим чоловіком, якого в квартирі називали другом племінника — оскільки матері не було вдома. У квартирі площею 45 кв.м проживали також бабуся, повнолітній племінник, який не працює і не навчається, сторонній чоловік. ОСОБА_12 перебувала в постійному емоційному напруженні: в 7 років у неї ще фіксувалися випадки нічного енурезу, не прорізалися зуби після випадіння молочних, лікар рекомендував спеціальну діагностику. Позивач встановив контакт із класним керівником у березні 2024 року, яка повідомила, що дитина не була підготовлена до школи, залишається до самого закриття групи подовженого дня, часто приходила брудна, з запахом тютюну, голодна, а мати не сплачує за харчування і не підтримує жодного контакту з навчальним закладом. Через нехтування та відсутність материнської уваги, систематичну відсутність у школі, дитина мала низькі результати в навчанні. Також було повідомлено про випадки, коли Відповідачка приходила за дитиною у стані сп`яніння, а в грудні 2023 року взагалі забрала ОСОБА_13 зі школи - щоб вона наглядала за молодшою дитиною. Медична сестра школи підтвердила наявність у дитини регулярних тілесних ушкоджень та потребу в невідкладному медичному обстеженні та лікуванні. 
З характеристики КЗ «Ліцей № 9» Кам`янської міської ради вбачається, що ОСОБА_12 навчалася в 1- Б класі з 01.09.2023 по 31.05.2024. За цей період рівень засвоєння програмового матеріалу був нижчим за середній, дитина мала низьку увагу, слабкі навички читання та письма, проявляла мінімальну зацікавленість у навчанні. Кіра не мала друзів у класі, часто конфліктувала з однолітками, була пасивною та пригніченою. У гігієнічному стані та зовнішньому вигляді спостерігалися недоліки: нерегулярне дотримання чистоти, неохайний одяг і взуття, запах тютюнового диму. Дитина не завжди приходила до школи вчасно, а мати не інформувала про відсутність, не підтримувала зв`язок зі школою. Загалом характеристика свідчить про відсутність материнського піклування та уваги до дитини. 
Після смерті матері відповідачки та бабусі ОСОБА_4 , яка наприкінці 2024 року померла, остаточно стало зрозуміло, що умови проживання, де раніше перебувала дитина, є абсолютно непридатними для її життя та розвитку, дитина зовсім залишилась без піклування матері.
Після визнання батьківства Позивач забрав дитину до м. Києва, де вона наразі проживає разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 . Всі обов`язки щодо утримання, виховання, освіти, розвитку та лікування дитини виконує виключно Позивач. Донька перебуває на його повному утриманні, у стабільних та безпечних умовах. Відповідач жодної участі у піклуванні, вихованні, забезпеченні доньки не бере, не цікавиться життям дитини. 
Так, донька ОСОБА_12 наразі навчається, в гімназії № 73 Шевченківського району м. Києва, Батько дитини самостійно забезпечує отримання донькою освіти, підтримує зв`язок з класним керівником та вчителями, контролює процес навчання доньки, в той же час мати дитини ОСОБА_2 до гімназії не зверталась. З характеристики ОСОБА_4 вбачається, що донька на момент зарахування до гімназії мала початковий рівень володіння учбовим матеріалом. Має труднощі в соціальній взаємодії з іншими дітьми. В той же час з характеристики вбачається, що донька завжди охайно вдягнена, забезпечена необхідними для навчання речами, не відсутня під час навчання, без поважних причин. 
Відповідно до характеристик, наданих педагогами навчальних закладів, а також керівниками гуртків, які відвідує дитина, вихованням, розвитком та забезпеченням дитини займається виключно Позивач. Натомість, матір жодним чином не бере участі у вихованні доньки, не цікавиться її життям, не забезпечує її матеріально, не проявляє ініціативи чи турботи. 
З огляду на умови в яких перебувала донька, вона має певні навчальні, функціональні (мовленнєву), соціоадаптаційні/соціокультурні та фізичні труднощі, вона потребує особливої уваги з боку сім`ї та педагогів, що підтверджується висновком про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку особи від 31.03.2025 року інклюзивно-ресурсного центру. 
Вихованням, матеріальним забезпеченням, забезпеченням в здобуття освіти, розвитком, лікуванням та реабілітацією дитини займається виключно Позивач з того часу як було встановлено його батьківство. В той же час, Відповідач не цікавиться долею дитини. Жодної участі у вихованні, розвитку та утриманні доньки не приймає. 
Своїм бездіяльним, безвідповідальним і аморальним способом життя відповідачка фактично самоусунулася від обов`язку з участі у житті дитини та її вихованню, і робить це свідомо. Позивач змушений звернутися до суду з даним позовом, турбуючись про майбутнє своєї малолітньої доньки - її здоров`я, безпеку, повноцінний розвиток та юридичний порядок в організації її життя. 
Крім того, що відповідачка веде антигромадський спосіб життя, зловживає наркотичними засобами, вона неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності: 
- Вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 24.11.2015 року у справі №209/4883/15-к — засуджена за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України (крадіжка).
- Вироком цього ж суду від 06.05.2021 року у справі №209/819/21 - засуджена за ч. 3 ст. 185 КК України, із залученням неповнолітнього шляхом введення його в оману. 
- Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 11.10.2018 року у справі №207/1811/18 - засуджена за крадіжку у неповнолітнього. 
- Вироком того ж суду від 13.06.2024 року у справі №207/2319/24 - засуджена за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України (крадіжка у неповнолітнього).
Також Позивачу відомо, що відповідачка неодноразово фігурувала у справах про адміністративні правопорушення та в інших протиправних діях. 
Усе вищевикладене є прямим свідченням глибокого морального занепаду відповідачки та повної її неспроможності виконувати обов`язки матері. Вона не просто ухиляється від виховання доньки — вона становить пряму загрозу для її здоров`я, морального стану та розвитку. 
З огляду на інтереси малолітньої дитини, Позивач наполягає на необхідності судового втручання з метою захисту прав дитини та позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, щодо доньки ОСОБА_4 .
Позивач та його представник в судове засідання не з`явились. Надали заяву щодо розгляду справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві.
Відповідачка в судове засідання не з`явилась. Судом вживалися заходи щодо її повідомлення про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Причини неявки суду невідомі.
Представник Служба у справах дітей Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву, в якій просив справу розглянути за їх відсутністю. Рішення просили прийняти з урахуванням Висновку Виконавчого комітету Кам`янської міської ради Дніпропетровської області №8 вих-20/822 від 14.11.2025 року, в якому зазначено, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 залишити на розсуд суду.
Відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 
Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.280 та відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що пред`явлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав:
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Правовідносини по справі є цивільно-правовими та стосуються сімейних відносин у зв`язку з чим підлягають розгляду відповідно до положень Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України.
Судом було встановлено, що рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 02.09.2024 року у цивільній справі № 207/2845/24 визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки міста Кам`янське Дніпропетровської області, громадянки України та внесено зміни до актового запису про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , №996 від 20.09.2016 року вчиненого Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, зазначивши батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, змінивши прізвище дитини - з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_7 », по-батькові з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 ». Виключено з актового запису про народження дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 № 992 від 20.09.2016 року, вчиненого Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відомості про батька: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця міста Дніпродзержинськ, громадянина України. Рішення набрало законної сили 03.10.2024 року.
Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_2 , що виданий 30.10.2024 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), де в графі батьк зазначено – ОСОБА_14 , в графі мати – ОСОБА_2 .
З характеристики КЗ «Ліцей № 9» Кам`янської міської ради вбачається, що ОСОБА_12 навчалася в 1- Б класі з 01.09.2023 по 31.05.2024. За цей період рівень засвоєння програмового матеріалу був нижчим за середній, дитина мала низьку увагу, слабкі навички читання та письма, проявляла мінімальну зацікавленість у навчанні. Кіра не мала друзів у класі, часто конфліктувала з однолітками, була пасивною та пригніченою. У гігієнічному стані та зовнішньому вигляді спостерігалися недоліки: нерегулярне дотримання чистоти, неохайний одяг і взуття, запах тютюнового диму. Дитина не завжди приходила до школи вчасно, а мати не інформувала про відсутність, не підтримувала зв`язок зі школою.
Відповідно до висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 від 31.03.2025 року №ІРЦ-85989/2025/596179, в підсумках якого зазначено, що дівчинка має навчальні труднощі помірного ступеня прояву, функціональні (мовленнєва функція), соціоадаптаційні/соціокультурні та фізичні труднощі легкого ступеня прояву.
Згідно до характеристики Гімназії №73 Шевченківського району м. Києва від 07.04.2025 року вбачається, що ОСОБА_15 була зарахована до 2-го класу Гімназії №73 з 13.01.2025 року. Станом на цей час ОСОБА_12 виявила початковий рівень володіння учбовим матеріалом. Дитина намагається встановити взаємодію з однокласниками, хоча має певні труднощі в соціальній взаємодії та встановленні контактів, відчувається занепокоєння та невпевненість у незнайомих ситуаціях. Помірно активна під час перерви. З учителями конфліктів не має, реагує на зауваження позитивно. Дівчинка завжди охайно вдягнена, забезпечена необхідним навчальним приладдям. Заклад навчання відвідує регулярно, не має відсутності без поважних причин. Батько дитини – ОСОБА_1 підтримує зв`язок з навчальним закладом та активно спілкується з класним керівником, цікавиться здобутками своєї дитини. Мати дитини – ОСОБА_2 до Гімназії №73 Шевченківського району м. Києва не зверталась. З адміністрацією та класним керівником спілкування відсутнє.
Відповідно до характеристики наданої СЗШ №90 м. Львова вбачається, що ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 навчається в школі з 1 вересня 2025 року. За цей короткий час зарекомендувала себе доброю, відвертою, щирою, дівчинкою. Кіра мало комунікабельна, їй важко вдається спілкування з однокласниками, тримається остронь. Має уявлення про правила поведінки в школі, проте на перервах спостерігається підвищена рухова активність. Деякі звичні в побуті речі викликають у неї здивування, навіть страх (сушка для рук). Дівчинка відповідальна, із задоволенням виконує доручені їй завдання в межах її розуміння. Привчена до самообслуговування, робоче місце у неї завжди охайне. Навчальні досягнення у Кіри низького рівня. Читає складами, може прочитати цілим словом односкладові слова, плутає букви, зовсім не розуміє змісту у прочитаного. Виконує завдання - копіюючи його із багатьма помилками. Важко дівчинці дається і математика. Завдання може виконати за зразком при багаторазовому повторенні вчителя. У навчанні ОСОБА_12 потребує постійної допомоги та уваги зі сторони дорослих. Проте мистецькі завдання дівчинка виконує із задоволенням. Навчанням донечки цікавиться лише батько. Все, що потрібно ОСОБА_11 для навчання, у неї є. Батько старається чітко дотримуватися режиму роботи школи ( ОСОБА_12 на уроки не запізнюється, а після уроків з радістю біжить у батьківські обійми). За час навчання дівчинки у школі мама навчанням доньки жодного разу не поцікавилася (не телефонувала).
Згідно до постанови про відкриття виконавчого провадження №78645142 від 17.07.2025 року яке було відкрито на підставі судового наказу Південного районного суду міста Кам`янського від 10.06.2025 року, яким з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти у розмірі  частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , до досягнення дитини віку повноліття.
З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів державного виконавця Південного відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Лінік С.С. вбачається, що ОСОБА_2 ухиляється від обов`язку утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та має заборгованість по аліментам, яка за період з червня 2025 року по вересень 2025 року складає 11 274 грн. 45 коп..
Відповідно до Вироку Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 24.11.2015 року у справі №209/4883/15-к ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджена за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України (крадіжка) до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн, який ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 05.07.2016 року було змінено на покарання у виді громадських робіт строком на 50 годин.
Згідно до Вироку Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 06.05.2021 року у справі №209/819/21 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджена за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. На підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки. Вирок суду набрав законної сили 06.06.2021 року.
Відповідно до Вироку Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 11.10.2018 року у справі №207/1811/18 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджена за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік. Вирок суду набрав законної сили 12.11.2018 року. 
Згідно до Вироку Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 13.06.2024 року у справі №207/2319/24 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджена за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік. Вирок суду набрав законної сили 15.07.2024 року.
Відповідно до інформації наданої ВП№2 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області №10700-2026 від 08.01.2026 року щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , склаено терміновий заборонний припис АА№362467 від24.04.2024 року.
Згідно до Висновку Виконавчого комітету Кам`янської міської ради Дніпропетровської області №8 вих-20/822 від 14.11.2025 року, в якому зазначено, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 залишити на розсуд суду.
Згідно з п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» Факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Окремого рішення суду на підтвердження цього факту не потрібно.
У відповідності до ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України (далі – СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Враховуючи те, що відповідачка по справі жодним чином не була позбавлена інформації стосовно міста перебування дитини, а з боку позивача ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні доньки з матір`ю та прийманні участі матері у вихованні. Вище викладенні обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на матір законом.
У відповідності до ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Нехтування батьківськими обов`язками з боку матері, на мою думку, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права матері, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті доньки, як з моральної, так і з правової точки зору.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Ст.32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім`ї, яке здійснюється на засадах, визначених у Сімейному кодексі: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина п`ята статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше.
Неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (пункт 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року №2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України).
З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав малолітніх та неповнолітніх дітей не розлучатися з батьками і врахування при цьому як найкращих інтересів дітей (статті 1, 9 Конвенції про права дитини від 19.11.1989 р., ратифікованої Постановою Верховної Ради від 27.02.1991 р. №789-XII). 
При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (статті 164-167).
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі – Закон №2402-ІІІ), кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ст.12 Закону №2402-ІІІ, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України).
Відповідно до ч.ч.1,4 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.
Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Позивач, ОСОБА_1 , не перешкоджав відповідачці, ОСОБА_2 , у спілкуванні з дитиною та ніколи не обмежував її у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків відносно малолітньої, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак відповідачка ніколи не проявляла жодної ініціативи щодо виховання доньки. 
Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. 
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Верховний Суд у постанові від 13.07.2022 по справі № 366/2047/18, зазначив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Верховний Суд у постанові від 13.07.2022 по справі № 366/2047/18, зазначив, що вирішуючи спір, суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України» право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України», хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.
Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України», втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей.
Оскільки, як встановлено в судовому засіданні, відповідачка дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки, нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний її розвиток, не піклується про стан її здоров`я, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини нічим не спростовуються і ці обставини слід вважати доведеними. За таких обставин позов заявлено обґрунтовано та у відповідності до вимог чинного законодавства, тому він підлягає задоволенню у повному обсязі. 
Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 4 зазначеної статті суд при поновленні батьківських прав перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.
На підставі викладеного, керуючись ст.8,12 Закону України «Про охорону дитинства» ст.ст. 150,157, 164,165 СК України, ст.ст. 259, 263-265, 351-356 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради про позбавлення батьківських прав – задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянку України, РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , батьківських прав у відношенні її доньки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки міста Кам`янське Дніпропетровської області.
Рішення є підставою для внесення відповідної відмітки про позбавлення батьківських прав  ОСОБА_2  в актовому записі № 996 від 20.09.2016 року складеному Заводським районним у місті Дніпродзержинську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про народження  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.О.Бистрова