П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/26201/25	

Суддя першої інстанції - Хом`якова В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Дегтярьової С.В.,
суддів – Крусяна А.В., Яковлєва О.В.,
розглянув в порядку письмового провадження у місті Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року у справі № 420/26201/25, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправними та скасувати пункти п.4, 5, 6 резолютивної частини наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22 липня 2025 року №1887 "Про результати службового розслідування щодо переплати солдату ОСОБА_2 " в частині притягнення до відповідальності помічника начальника штабу-начальника розвідки військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_1 ;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошові кошти в сумі, в якій не було здійснено виплати помічнику начальника штабу-начальнику розвідки військової частини НОМЕР_2 капітану ОСОБА_1 на підставі наказу командира (з основної діяльності) військової частини НОМЕР_1 від 22 липня 2025 року №1887 "Про результати службового розслідування щодо переплати солдату ОСОБА_2 ";
- судові витрати (витрати на правничу допомогу) покласти на військову частину НОМЕР_1 .
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено. 
12 грудня 2025 року на адресу Одеського окружного адміністративного суду надійшла заява представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 62 500,00 грн. 
Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп. 
Обґрунтування апеляційної скарги
Позивач не погодився з додатковим рішенням та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що висновок суду суперечить матеріалам справи, оскільки відповідач не подавав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги відповідно до ч.7 ст.134 КАСУ, абсолютно необґрунтовано того, чому заявлений розмір витрат не є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт) (тим більше, що весь об`єм судом встановлено та підтверджено матеріалами справи). 
Апелянт вважає, що висновок суду першої інстанції не відповідає висновкам Верховного Суду у подібних ситуаціях та матеріалам справи, з огляду на наступне. 
Суд першої інстанції безпідставно та необґрунтовано не врахував правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 13 березня 2025 року у справі № 275/150/22 (провадження №61- 13766св24) згідно якої обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. У даній справі відповідач заперечень не заявляв, що проігноровано судом першої інстанції на порушення ст.134 КАС України. Аналогічний висновок висвітлено і у постанові ВС від 29 грудня 2025 року у справі № 640/20355/19 (адміністративне провадження № К/990/41461/25, К/990/44815/25) отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони. Це означає, що відповідачі, як особи, які заперечують зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат відповідно до критеріїв, закріплених у статті 139 КАС України. 
Аналогічні за змістом висновки викладені також у постановах від 21 січня 2021 року у справі №280/2635/20, від 24 червня 2021 року у справі №520/12026/19 та від 03 грудня 2021 року у справі №817/861/18, від 23 червня 2022 року у справі №640/9792/20. 
Також, на думку апелянта, абсолютно релевантними є правовідносини, встановлені і у постанові ВС від 24 червня 2021 року у справі №520/12026/19 та від 29 грудня 2025 року у справі №640/20355/19 до даної справи, оскільки і сторони аналогічні, і фактичні обставини справи – відсутність заперечень та доказів органу влади щодо незгоди із заявленим до відшкодування розміром чи зменшення витрат на професійну правничу допомогу. 
У зв`язку з цим просить скасувати додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року у справі №420/26201/25 в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу та ухвалити нове рішення про повне задоволення заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції.
Рух справи
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2026 року відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року у справі № 420/26201/25.
27 січня 2026 року матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
26 лютого 2026 року справу призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надійшов.
Встановлені обставини
Суд першої інстанції встановив, що на підтвердження заявлених до стягнення витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, представник позивача додав копію ордеру АІ №1516964; копію акту прийому-передачі надання правничої допомоги №1 від 12 грудня 2025 року; докази направлення заяви відповідачу. 
Згідно акту прийому-передачі надання правничої допомоги №1 від 12 грудня 2025 року, витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги становлять 62 500,00 грн, а саме:
1.Складення і подання документів правового характеру, зокрема: договорів, угод, контрактів - договору від 20 грудня 2025 року з додатком - 4 000.
2.Складення і подання заяв по суті справи: позовної заяви - 15 000.
3.Складення і подання заяв по суті справи: відповіді на відзив у справі №420/26201/25 - 5 000.
4.Складення і подання документів правового і процесуального характеру, зокрема: заяв, клопотань (2 заяви про забезпечення позову), додаткових пояснень від 07 жовтня 2025 року (2 години) та від 09 жовтня 2025 року (0,5 год.) - 3 000 грн (4,5 годин).
5.Складення і подання документів правового і процесуального характеру, зокрема: адвокатський запит від 15 серпня 2025 року №15/08/25 - 3 000 грн.
6.Представництво інтересів клієнта у суді у адміністративній справі №420/26201/25 (незалежно від того, чи відбулося судове засідання, розгляд справи чи ні (відкладено, знято з розгляду тощо) - неповна година судового засідання рахується як участь у судовому засіданні протягом години) 09 вересня 2025 року та 16 жовтня 2025 року - 3 000 грн (4 години).
7.Додаткова винагорода адвоката (гонорар успіху), а саме плата за досягнутий адвокатом результат у судовій справі №420/26201/25 - 10 000. 
Нормативно-правове обґрунтування та мотиви суду апеляційної інстанції
Згідно норм ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу.
Відповідно до приписів ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. 
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Так, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Мотиви суду апеляційної інстанції
Колегія суддів наголошує, що суд, розглядаючи заяву про розподіл судових витрат, та вирішуючи її по суті, має детально визначити чи підтверджуються вони документально та чи є такі витрати співмірними зі складністю справи та здійсненими стороною діями під час розгляду спору.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та значенню справи.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника сторони за договором. При цьому, надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Колегія суддів бере до уваги складність справи (розгляд справи здійснювався у порядку письмового провадження), характер спору, кількість підготовлених процесуальних документів, тривалість розгляду справи, відсутність у справі складних фактичних та правових питань, обсяг виконаних робіт, а тому колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зменшення загальної суми заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу з 62500 грн до 5000 грн, яка відповідає встановленим процесуальним законом критеріям, є розумною, співмірною, а витрати реальними.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що зазначено у рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява №19336/04), заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Суд наголошує, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони. 
Отримавши позитивне вирішення спору на свою користь під адвокатським супроводом, особа не позбавлена права виплатити на користь адвоката будь-які суми, що визнає за необхідне та можливе для себе, однак безумовно компенсувати їх в повному обсязі за рахунок суб`єкта владних повноважень, як відповідача, не на користь якого ухвалене рішення, суд не зобов`язаний. Навпаки, обов`язком суду є перевірка співмірності та неминучості таких витрат для особи.
Більш того, факт неподанння відповідачем клопотання про зменшення витрат не звільняє суд від обов`язку перевірити їх відповідність критеріям співмірності та обґрунтованості. Розподіл судових витрат є складовою здійснення правосуддя та реалізації принципу справедливості, а тому суд позбавлений права формально присудити всю заявлену особою суму виключно з підстав відсутності заперечень іншої сторони.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який зменшив розмір витрат у цій справі на підставі аналізу наданих доказів та з урахуванням принципів розумності та пропорційності. 
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що ним при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, тому не є підставою для скасування оскаржуваного додаткового рішення суду.
Керуючись статтями 139, 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Повний текст судового рішення складений 27 лютого 2026 року.

Суддя доповідач С.В. Дегтярьова

Судді А.В. Крусян

О.В. Яковлєв