ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2026 р. 	Справа № 440/7076/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.01.2026 року (ухвалене суддею Довгопол М.В.) в справі № 440/7076/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області   
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, у якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №163950032416 від 24.04.2025 р. щодо незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1982 р. по 18.06.1990 р. у Донецькому інституті радянської торгівлі згідно диплому серії НОМЕР_1 ; зобов`язати Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1982 р. по 18.06.1990 р. у Донецькому інституті радянської торгівлі згідно диплому серії НОМЕР_1 .
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 08.01.2026 р. частково задоволено адміністративний позов, а саме: визнано протиправним та скасовано рішення Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 24.04.2025 р. №163950032416 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.04.2025 р. про призначення пенсії за віком, зарахувавши до загального страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1982 р. по 23.06.1985 р. та з 14.06.1987 р. по 22.06.1990 р. у Донецькому інституті радянської торгівлі на підставі відомостей трудової книжки серії НОМЕР_2 від 06.08.1990 р. та диплому серії НОМЕР_1 , виданого Донецьким інститутом радянської торгівлі 22.06.1990 р.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позову. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Закону України "Про пенсійне забезпечення", Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи. Відповідач зазначає, що страховий стаж позивача становить 30 років 1 місяць 27 днів. Страховий стаж особи для визначення права на пенсію за віком з врахуванням положень абзацу 3 підпункту 1 пункту 3-1 розділу ХV Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” складає 31 рік 20 днів. За результатом розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу не зарахований період навчання з 01.09.1982 р. по 18.06.1990 р. згідно диплому НОМЕР_1 , оскільки період навчання перетинається з військовою службою, перевищує встановлені терміни навчання. При цьому, надана позивачем довідка №41-157/3 від 18.03.2025 р. підтверджує факт навчання, але в ній не зазначена форма навчання та періоди навчання. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Судовим розглядом встановлено, що 16.04.2025 р. позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.
З урахуванням принципу екстериторіальності заяву та документи ОСОБА_1 було передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області. 
Рішенням Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 24.04.2025 р. №163950032416 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком з підстав відсутності необхідного стажу.
У рішенні про відмову пенсійним органом зазначено, що вік заявника 60 років. Працює. Відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон) право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, в період з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років. У разі відсутності страхового стажу, передбаченого частиною першою статті 26 Закону, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки за наявності страхового стажу в період з 1 січня 2028 року по 31 грудня 2028 року - від 25 до 35 років; після досягнення віку 65 років - за наявності страхового стажу починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років. Страховий стаж особи становить 30 років 1 місяць 27 днів. Страховий стаж особи для визначення права на пенсію за віком з врахуванням положень абзацу 3 підпункту 1 пункту 3-1 розділу XV Закону складає 31 рік 20 днів. За результатом розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зарахований період навчання з 01.09.1982 р. по 18.06.1990 р. згідно диплому НОМЕР_1 , оскільки період навчання перетинається з військовою службою, перевищує встановлені терміни навчання. Надана довідка №41-157/3 від 18.03.2025 р. підтверджує факт навчання, але в ній не зазначена форма навчання та періоди навчання. Право на призначення пенсії відповідно до статті 26 Закону, з урахуванням наявних документів, заявник набуде після досягнення 63-річного віку, з 08.01.2028 р. Рішення про відмову може бути переглянуте у разі надання додаткових документів. 
Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період навчання з 01.09.1982 р. по 23.06.1985 р. та з 14.06.1987 р. по 22.06.1990 р. у Донецькому інституті радянської торгівлі, що є підставою для визнання протиправним та скасування рішення пенсійного органу від 22.05.2025 р. № 183950004431. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав. 
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Згідно з ч. 4 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до п. «д» ч. 3 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (в подальшому - Порядок № 637), основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. В той же час, трудова книжка підтверджує загальний трудовий стаж особи. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з п. 8 Порядку № 637, період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
Отже, за аналізу наведених норм слідує, що трудова книжка, в якій містяться всі необхідні та точні записи про періоди роботи, є основним документом, що підтверджує стаж роботи і лише при її відсутності або відсутності відповідних записів у ній, стаж підтверджується згідно із Порядком № 637, зокрема, період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти може бути підтверджений дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Зі змісту спірного рішення №163950032416 від 24.04.2025 р. встановлено, що відповідачем до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1982 р. по 18.06.1990 р. згідно диплому НОМЕР_1 , оскільки вказаний період перетинається з проходженням ОСОБА_1 військової служби, перевищує встановлені терміни навчання. Крім того, надана довідка №41-157/3 від 18.03.2025 р. підтверджує факт навчання, але в ній не зазначена форма навчання та періоди навчання.
Судовим розглядом встановлено, що у період з 01.09.1982 р. по 18.06.1990 р. позивач навчався у Донецькому інституті радянської торгівлі, про що свідчить дипломом серії НОМЕР_1 . У період з 24.06.1985 р. по 13.06.1987 р. позивач проходив військову службу у Збройних Силах Союзу ССР у військовій частині НОМЕР_3 , що підтверджується записами у військовому квитку позивача серії НОМЕР_4 , виданому 15.10.1991 р., в якому також зазначені відомості про освіту позивача, а саме, вказано про його навчання у Донецькому інституті радянської торгівлі. 
Крім того, у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 06.08.1990 р. міститься запис про те, що до вступу в Управління торгівлі Світловодського міськвиконкому ОСОБА_1 навчався в Донецькому інституті радянської торгівлі з 01.09.1982 р. по 22.06.1990 р., диплом НОМЕР_1 . 
Таким чином, період навчання позивача в Донецькому інституті радянської торгівлі з 01.09.1982 р. по 22.06.1990 р. накладається на період проходження ОСОБА_1 військової служби з 24.06.1985 р. по 13.06.1987 р.
Разом з тим, відповідач безпідставно не зарахував весь період навчання позивача, тоді як він співпадає з проходженням військової служби лише частково. Так, не співпадають із військовою службою періоди навчання позивача у Донецькому інституті радянської торгівлі з 01.09.1982 р. по 23.06.1985 р. та з 14.06.1987 о. по 22.06.1990 р.
Отже, вищевказані періоди фактичного навчання позивача, які не співпадають із військовою службою відповідно мають бути зараховані до страхового стажу позивача, а саме, з 01.09.1982 по 23.06.1985 та з 14.06.1987 по 22.06.1990 на підставі відомостей трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 06.08.1990 та диплому серії НОМЕР_1 , виданого Донецьким інститутом радянської торгівлі 22.06.1990.
Стосовно посилання апелянта на те, що надана позивачем довідка №41-157/3 від 18.03.2025 р. підтверджує факт навчання, але в ній не зазначена форма навчання та періоди навчання, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем разом із заявою про призначення пенсії за віком подавалася до пенсійного органу довідка Криворізького національного університету №41-157/3 від 18.03.2025 р. Згідно довідки Криворізького національного університету №41-157/3 від 18.03.2025 р. у відповідь на звернення стосовно підтвердження факту навчання у Донецькому інституті радянської торгівлі ОСОБА_1 у період з 1982 по 1990 роки повідомлено наступне. Згідно з наказом Міністерства освіти і науки України "Про реорганізацію Донецького національного університету економіки і торгівлі імені Михайла Туган-Барановського" (ДонНУЕТ) від 29.07.2024 №1063 ДонНуЕТ реорганізовано шляхом приєднання до Криворізького національного університету. Правонаступником прав та обов?язків ДонНУЕТ є Криворізький національний університет. Відповідно до ст. 5-1 Закону України від 02.09.2014 №1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" та на основі наданої заявником нотаріально завіреної копії диплому серії НОМЕР_1 від 22.06.1990 р., виданого Донецьким інститутом радянської торгівлі, Криворізький національний університет підтверджує факт навчання ОСОБА_1 у Донецькому інституті радянської торгівлі у період з 1982 по 1990 роки.
Також, згідно довідки Криворізького національного університету №41-185/3 від 09.04.2025 р. у відповідь на звернення №1600-0210-8/26695 від 04.04.2025 р. стосовно надання довідки про періоди навчання з урахуванням військової служби ОСОБА_1 в Донецькому інституті радянської торгівлі та довідки про реорганізацію (перейменування) навчального закладу повідомлено наступне. Згідно з наказом Міністерства освіти і науки України "Про реорганізацію Донецького національного університету економіки і торгівлі імені Михайла Туган-Барановського" (ДонНУЕТ) від 29.07.2024 р. №1063 ДонНУЕТ реорганізовано шляхом приєднання до Криворізького національного університету. Правонаступником прав та обов?язків ДонНУЕТ є Криворізький національний університет. У зв?язку з переведенням ДонНУЕТ до м. Кривий Ріг згідно з наказом МОН України від 17.10.2014 р. №1178 "Про організацію освітнього процесу у Донецькому національному університеті економіки і торгівлі імені Михайла Туган-Барановського" та відсутністю у повному обсязі інформації про працівників та студентів-випускників (архіви, кадрова та фінансова документація залишилися у м. Донецьк), що підтверджується висновками Саксаганського РВ Криворізькою МУ УМВС України в Дніпропетровській області від 23.10.2014 р. №31/ЖЄО-2783, від 15.12.2014 р. №31/ЖЄО-3487. Криворізький національний університет не може надати довідку про періоди навчання з урахуванням військової служби ОСОБА_1 в Донецькому інституті радянської торгівлі.
Суд апеляційної інстанції вважає, що позивач позбавлений можливості надання належної уточнюючої довідки про період його навчання враховуючи знаходження архівів, кадрової та фінансової документації ДонНУЕТ у м. Донецьк, тобто на тимчасово окупованій території, та в період власне збройної агресії та воєнного стану. 
Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що ОСОБА_1 має належним чином оформлений запис у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 06.08.1990 р., а також належним чином оформлений диплом серії НОМЕР_1 , виданий Донецьким інститутом радянської торгівлі 22.06.1990 р., який відповідає вимогам законодавства для підтвердження права на пенсію, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Отже пенсійний орган не позбавлений права вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність поданих відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Водночас відповідачем не надано до суду доказів на спростування доводів позивача про те, що навчання у вищому навчальному закладі у спірний період відбувалося за денною формою. 
Дослідивши докази в справі та законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено та не надано доказів на підтвердження правомірності відмови позивачу у зарахуванні до його загального страхового стажу періодів навчання з 01.09.1982 р. по 23.06.1985 р. та з 14.06.1987 р. по 22.06.1990 р., що є підставою для визнання протиправним та скасування рішення пенсійного органу від 24.04.2025 р. №163950032416.
Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування рішення Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 24.04.2025 р. №163950032416 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.04.2025 р. про призначення пенсії за віком, зарахувавши до загального страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1982 р. по 23.06.1985 р. та з 14.06.1987 р. по 22.06.1990 р. у Донецькому інституті радянської торгівлі на підставі відомостей трудової книжки серії НОМЕР_2 від 06.08.1990 р. та диплому серії НОМЕР_1 , виданого Донецьким інститутом радянської торгівлі 22.06.1990 р.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 06.09.2005 р.; п. 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18.07.2006 р.; п. 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10.02.2010 р.; п. 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994 р., п. 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку. 
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.01.2026 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 08.01.2026 в справі № 440/7076/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	О.А. Спаскін   Л.В. Любчич