ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Номер провадження: 22-ц/819/383/26 
Єдиний унікальний номер справи: 766/46/26
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 березня 2026 року  м. Херсон
Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого  Приходько Л. А.,
суддів:  Базіль Л.В.,
Радченко С.В.,
секретар  Андреєва В. В.,
учасники справи:
заявник – ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи: - ОСОБА_2 ,
- приватний нотаріус Стадник Інна Володимирівна;
- Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Херсоні
Південного міжрегіонального управління юстиції, 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Херсоні апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 – адвоката Бєлої Євгенії Юріївни на ухвалу Херсонського міського суд Херсонської області від 09 січня 2026 року, у складі головуючого судді Рядчої Т.І., 

встановив:

У січні 2026 року представник ОСОБА_1 – адвокат Бєла Є.Ю. звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: Гудко Т.О., приватний нотаріус Стадник І.В., Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління юстиції, у якій просила встановити факт припинення шлюбних відносин між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 2009 року.
Заява мотивована тим, що заявник ОСОБА_1 є сином померлого ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження. ОСОБА_1 був впевнений в тому, що шлюб між батьками було розірвано багато років тому, оскільки померлий з 2009 року не проживав з ОСОБА_2 . 
Померлий ОСОБА_3 з 2018 року проживав в будинку, який належить ОСОБА_1 , жодних стосунків з ОСОБА_2 не підтримував, похованням займався ОСОБА_1 за допомогою друзів. ОСОБА_2 у похованні жодної участі не приймала, на похованні не була присутня. Однак, після відкриття спадщини, через півроку ОСОБА_1 стало відомо про те, що на день смерті батька між ним та ОСОБА_2 формально існував зареєстрований шлюб, проте фактичні шлюбні (сімейні) відносини між ними були припинені задовго до його смерті та не відновлювалися. Починаючи з 2009 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не проживали однією сім`єю, не вели спільного господарства, не мали спільного бюджету, не підтримували взаємних прав та обов`язків, характерних для подружжя.
Встановлення факту припинення шлюбних відносин у подібних обставинах має на меті правову фіксацію реального стану сімейних відносин, який існував протягом тривалого часу та мав безпосередній вплив на права й обов`язки інших осіб, зокрема дітей спадкодавця. 
ОСОБА_3 проживав окремо від законної дружини, фактично вів самостійний спосіб життя, створював тривалі фактичні сімейні відносини з іншими жінками, з якими спільно проживав, вів спільний побут, а також мав дітей, народжених поза зареєстрованим шлюбом. Зазначені обставини свідчать про повне та остаточне припинення сім`ї між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у розумінні статті 3 Сімейного кодексу України, відповідно до якої сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права і обов`язки. Відсутність цих ознак протягом тривалого часу свідчить про припинення фактичних шлюбних відносин незалежно від формальної наявності державної реєстрації шлюбу. 
Факт припинення шлюбних відносин має безпосереднє юридичне значення для визначення спадкових прав, оскільки відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України, право на спадкування за законом у першій черзі має той із подружжя, який пережив спадкодавця. Водночас таке право пов`язується не лише з формальною наявністю запису про шлюб, а й з існуванням реальних сімейних відносин на момент відкриття спадщини. 
Не встановлення факту припинення шлюбних відносин призводить до порушення прав та законних інтересів спадкоємців, зокрема дітей померлого, оскільки створює можливість набуття спадкових прав особою, яка фактично не перебувала з померлим у сімейних відносинах на момент його смерті. 
Іншим шляхом, ніж звернення до суду, встановити факт припинення шлюбних відносин є неможливим, оскільки ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що унеможливлює розірвання шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану або в судовому порядку. Законодавством не передбачено іншої процедури підтвердження фактичного припинення шлюбних відносин у такій ситуації. Спір про право між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у межах даної заяви відсутній, оскільки ОСОБА_1 не просить суд вирішити спадковий спір по суті, а звертається виключно з метою встановлення юридичного факту, який має значення для подальшого оформлення спадкових прав відповідно до вимог чинного законодавства 
Таким чином, факт припинення шлюбних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 має істотне юридичне значення та підлягає встановленню в судовому порядку, оскільки без його встановлення неможливо належним чином визначити коло спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 09 січня 2026 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою представника ОСОБА_1 – адвоката Бєлої Є.Ю., заінтересовані особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Стадник І.В., Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління юстиції, про встановлення факту, що має юридичне значення. 
Ухвала мотивована тим, що  з заяви ОСОБА_1 про встановлення припинення шлюбних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 2009 року вбачається спір про право, оскільки в його батька ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , не припинені шлюбні відносини з ОСОБА_2 , а також є інший син , що свідчить про те, що існує спір про право, бо встановлення даного факту може вплинути на майнові права даних осіб..
Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 – адвокат Бєла Є.Ю. 26 січня 2026 року подала апеляційну скаргу, сформувавши її в системі «Електронний суд», в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про те, що існує спір про право в даних цивільних відносинах. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення.
Суд першої інстанції не звернув уваги, що в самій заяві ОСОБА_1 було зазначено про те, що спір про право між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у межах даної заяви відсутній, оскільки ОСОБА_1 не просить суд вирішити спадковий спір по суті, а звертається виключно з метою встановлення юридичного факту, який має значення для подальшого оформлення спадкових прав відповідно до вимог чинного законодавства.
Інші доводи апеляційної скарги мають аналогічне обґрунтуванням доводам, викладеним в заяві про встановлення факту.
Правом на подання відзиву сторони по справі не скористалися.
Сторони по справі, які належним чином повідомлені про місце, дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за їх відсутності не заявляли. 
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
За таких обставин, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, які не з`явилися у судове засідання, оскільки їх явка обов`язковою не визнавалась, доказів поважності причин неявки у судове засідання не надано, а відповідно до ч.2ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце її розгляду не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до частини першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).
Звертаючись до суду із заявою, ОСОБА_1 вказував на те, що його батько ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , фактично не перебував з 2009 року у шлюбних відносинах з його матір`ю ОСОБА_4 , на підтвердження чого зазначав про певні обставини із життя батька та вказував на відповідні докази на пыдтвердження своъх вимог. При цьому зазначав, що батько з 2009 року перебував у сімейних відносинах з іншими жінками і що у нього є інші діти, народженні поза шлюбом. Посилається на те, що спір про право між ним та ОСОБА_2 у межах даної заяви відсутній, встановлення такого факту йому потрібно для подальшого оформлення спадкових прав відповідно до вимог чинного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті315 ЦПК України).
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті315 ЦПК України).
Змістом частини четвертої статті315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду.
Під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду.
Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів відсутній спір про право (постанова Верховного Суду від 28 вересня 2022 року в справі № 139/122/14-ц).
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2024 року в справі № 335/4669/23, від 17 червня 2024 року в справі № 753/21178/21.
Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 04 січня 2023 року в справі № 198/99/15-ц, спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.
Сутність справ окремого провадження полягає в підтвердженні судом наявності чи відсутності певних юридичних фактів (станів), що є умовами здійснення прав і реалізації інтересів осіб або підставами для їх обмеження.
Законодавцем визначено, що у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення і мати безспірний характер.
Схожий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 335/10025/20.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Як зазначалось вище, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.
Оскільки із заяви ОСОБА_1 та з матеріалів справи вбачається, що на момент смерті його батька ОСОБА_3 шлюбні відносини з матір`ю заявника - ОСОБА_2 не були припинені, а також те, що спадкодавець ОСОБА_5 має ще й інших дітей, крім заявника, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про існування спору про право, оскільки встановлення даного факту може вплинути на майнові права зазначених осіб – можливих спадкоємців ОСОБА_3 .
Твердження ОСОБА_1 про відсутність спору про право між ним та матір`ю ОСОБА_2 у межах даної заяви, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки ОСОБА_1 , у разі відсутності між ними спору, не позбавлений права поновити свої спадкові права на прийняття спадщини за законом у інший, передбачений чинним законодавством спосіб, як то, наприклад, шляхом відмови спадкоємниці ОСОБА_5 – ОСОБА_2 від прийняття спадщини за законом, тощо.
У разі задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факт припинення шлюбних відносин між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 2009 року, ОСОБА_2 може позбутися права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , що є неприпустимим під час розгляду заяв про встановлення факту в окремому провадженні.
Враховуючи наведене, факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки з матеріалів справи встановлено, що існує спір про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.
Схожих висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 03 квітня 2024 року у справі № 641/683/23, постанові від 12 листопада 2025 року у справі 475/49/25.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду, такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.
На підставі наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо неможливості розгляду заяви ОСОБА_1 в порядку окремого провадження.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом фактичні обставини, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі судового рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:
Апеляційну скаргу представника представника ОСОБА_1 – адвоката Бєлої Євгенії Юріївни залишити без задоволення.
Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 09 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий         Л.А.Приходько

Судді:          Л.В.Базіль

С.В.Радченко