Справа № 420/1268/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції України про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції України, в якому позивач просить суд:
- стягнути з Державної екологічної інспекції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 19.07.2022 р. по 27.12.2023 р. у розмірі 725416,02 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 12.08.2004 у справі №2-4602/2004 про поновлення Позивача на роботі на посаді відбулось тільки 27.12.2023 р., проте Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.03.2022р. на користь Позивача було стягнуто середню заробітну плату за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 13.08.2004р. по 28.07.2021р. Тобто з 29.07.2021 р. по 27.12.2023 р. фактично утворився ще один період затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі. Середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 19.07.2022р. по 27.12.2023р. складає: 1919,09 грн. (середньоденна заробітна плата) х 378 (кількість робочих днів за період з 19.07.2022 р. по 27.12.2023р.) = 725416,02 грн. Таким чином, середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 19.07.2021р. по 31.12.2023р. включно, який підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача складає - 725416,02 грн.
Ухвалою від 26.01.2026 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків позову.
Ухвалою від 02.02.2026 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з цим позовом. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що за змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці", тобто середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника не входить до структури заробітної плати. Таким чином у Позивача відсутнє право вимагати виплатити йому середній заробіток за час затримки виконання рішення суду. Державна екологічна інспекція України не була по жодній із цих справ прямим відповідачем, оскільки ОСОБА_1 не працював в Державній екологічній інспекції України. Як вбачається з судових рішень, Державна екологічна інспекція України стала боржником лише при заміні з Міністерства енергетики України (Міністерства екології та природних ресурсів України) у справі № 2-4602/04 з 08.12.2022 та з Міністерства охорони навколишнього природнього середовища України у справі № 420/1364/19 з 28.09.2023. Таким чином Міністерство енергетики України тривалий час до 08.12.2022р. не виконувало рішення щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді, що в свою чергу призвело до вимушеного прогулу позивача. Відповідний обов`язок щодо виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 12.08.2004 було покладено на Міністерство охорони навколишнього природного середовища України. Однак, виходячи з наявних в Державній екологічній інспекції України матеріалів справи, рішення від 12.08.2004 не було виконано тодішнім Міністерством охорони навколишнього природного середовища України. Більше того, повноваження щодо поновлення на роботі Позивача станом на момент винесення судового рішення (12.08.2004) мало виключно Міністерство навколишнього природного середовища України.
Представником позивача до суду надано відповідь на відзив, в якій вказано, що відповідно до ст. 236 КЗпП у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Ця норма закону встановлює відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування. Така виплата за своїм змістом є державною гарантією для працівника, якого незаконно було позбавлено можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин, право на яку виникає у такого працівника виключно по факту затримки виконання рішення про поновлення на роботі. Крім того, суд чітко визначив безпосереднього правонаступника та боржника у справі № 420/1364/19 про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника за час затримки - Державну екологічну інспекцію України.
За приписами ч.5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.
Відтак, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 з 13.10.2000 року по 26.04.2004 працював заступником начальника Державної інспекції охорони Чорного моря Міністерства охорони навколишнього природного середовища України, що підтверджено записами у трудовій книжці НОМЕР_1 .
Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №156-о від 26.04.2004 позивача було звільнено за одноразове грубе порушення трудових обов`язків.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12.08.2004 у справі №2-4602/2004 наказ Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №156-о від 26.04.2004 визнано неправомірним та скасовано, ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді заступника начальника Державної інспекції охорони Чорного моря - заступника Головного державного інспектора охорони навколишнього природного середовища Чорного моря і стягнуто на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 3 192,39 грн. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.
Однак, рішення суду в частині поновлення на роботі не було виконано.
Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28.07.2021р. по справі №420/1364/19 частково задоволено позов ОСОБА_1 до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, Державної екологічної інспекції України, Міністерства охорони навколишнього природного середовища України, за участю третьої особи Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря та стягнуто з Міністерства охорони навколишнього природного середовища України середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 13.08.2004 року по 28.07.2021 рік у розмірі 259 329,48 грн. Стягнуто з Міністерства охорони навколишнього природного середовища України моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.03.2022р. по справі №420/1364/19 рішення суду першої інстанції змінено, викладено абзац 2 резолютивної частини у новій редакції: «стягнути з Міністерства охорони навколишнього природного середовища України на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) середню заробітну плату за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 13.04.2004 року по 28.07.2021 року в розмірі 2 912 390,64 грн.» В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Також суд встановив, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08.12.2022р. у справі № 947/27997/22 було замінено Міністерство енергетики України (Міністерство екології та природних ресурсів України) у виконавчому провадженні № 3076282 від 31.08.2004 року у справі № 2-4602/2004 на Державну екологічну інспекцію України.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.09.2023р. у справі №420/1364/19 було замінено у виконавчих листах у справі №420/1364/19 боржника Міністерство охорони навколишнього природного середовища України (вул. Урицького, 35, м. Київ, 03035, код ЄДРПОУ 00013735) на його правонаступника Державну екологічну інспекцію України (пров. Новопечерський, будинок 3, корпус 2, м. Київ, 01042, код ЄДРПОУ 37508533).
Наказом Державної екологічної інспекції України від 27.12.2023р. №124-тр/т “Про призначення ОСОБА_1 ”, на виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 12.08.2004 у справі №2-4602/2004, з урахуванням ухвали Київського районного суду м. Одеси від 08.12.2022 року про зміну сторони виконавчого провадження стосовно поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Державної екологічної інспекції охорони Чорного моря, заяви ОСОБА_1 від 27.12.2023, призначено ОСОБА_1 на посаду заступника начальника Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області) - заступника Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Південного округу (Запорізька та Херсонська області) з 01 січня 2024 року.
Наказом Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області) №535-ос від 27.12.2023р. оголошено наказ Державної екологічної інспекції України №124-тр/т від 27.12.2023р.
Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.
Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Згідно пп. 3 п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про, зокрема, поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Верховний Суд в постанові від 24.01.2019 року звернув увагу, що обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.
Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.
Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 21.04.2021року по справі № 461/1303/19, від 30.04.2020 року по справі №260/1424/18.
Відповідно до пункту 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.
Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-435цс15, «...законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Виходячи з лексичного значення (тлумачення) поняття «затримка», як «зволікання», «проволока», за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення».
У постанові від 21 лютого 2023 року у справі № 380/10648/21 Верховний Суд вказав, що для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України, суду необхідно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення; у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.
З матеріалів справи слідує, що наказом Державної екологічної інспекції України від 27.12.2023р. №124-тр/т “Про призначення ОСОБА_1 ”, на виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 12.08.2004 у справі №2-4602/2004, з урахуванням ухвали Київського районного суду м. Одеси від 08.12.2022 року про зміну сторони виконавчого провадження стосовно поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Державної екологічної інспекції охорони Чорного моря, заяви ОСОБА_1 від 27.12.2023, призначено ОСОБА_1 на посаду заступника начальника Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області) - заступника Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Південного округу (Запорізька та Херсонська області) з 01 січня 2024 року.
Таким чином, суд встановив, що відповідачем було допущено затримка виконання рішення суду в частині поновлення робітника, яке відповідно до рішення Київського районного суду м. Одеси від 12.08.2004 року по справі № 2-4602\2004 в частині поновлення позивача на посаді підлягало негайному виконанню, що відповідно до приписів ст. 236 КЗпП України є підставою для виплати середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді.
Посилання відповідача на те, що Державна екологічна інспекція України стала боржником лише при заміні з Міністерства енергетики України (Міністерства екології та природних ресурсів України) у справі № 2-4602/04 з 08.12.2022 та з Міністерства охорони навколишнього природнього середовища України у справі № 420/1364/19 з 28.09.2023, і відповідний обов`язок щодо виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 12.08.2004 по справі № 947/27997/22 було покладено на Міністерство охорони навколишнього природного середовища України, суд вважає без спроможними, оскільки, як встановлено судом ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08.12.2022р. у справі № 947/27997/22 було замінено Міністерство енергетики України (Міністерство екології та природних ресурсів України) у виконавчому провадженні № 3076282 від 31.08.2004 року у справі № 2-4602/2004 на Державну екологічну інспекцію України.
В ухвалі від 12.08.2004 по справі № 947/27997/22 зазначено, що “враховуючи завдання і функції, якими наділена Держекоінспекція, а також враховуючи відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до яких Держекоінспекція є правонаступником Міністерства охорони навколишнього природного середовища України, належною стороною виконавчого провадження № 3076282 від 31.08.2004 є саме Держекоінспекція”.
Відповідно до ч. 5 ст.15 закону України “Про виконавче провадження” для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Згідно п.5 Порядку №100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.
Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
При цьому, в постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.03.2022р. по справі №420/1364/19, суд зазначив, що враховуючи наведені вище коефіцієнти коригування, розрахунок середнього заробітку за час затримки виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 12.08.2004 року по справі №2-4602/2004 має бути здійснений таким чином: у період з 13.12.2020 року становить 1919,09 грн.
Кількість часу затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у періоді з 19.07.2022 р. по 27.12.2023 р. складає 378 робочих днів.
Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 19.07.2022 р. по 27.12.2023 р. у розмірі 725416,02 грн. (1919,09 грн. х 378 робочих днів).
Крім того, доводи відповідача про недотримання позивачем строків для звернення до суду з даним позовом є необґрунтованими, оскільки рішенням Конституційного Суду України від 11.12.2025 у справі №1-7/2024(337/24) частина перша статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат визнана неконституційною та втратила чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
При цьому, ухвалою суду від 02.02.2026 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з цим позовом.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Щодо розподілу судових витрат в частині витрат на правничу допомогу у розмірі 40000,00 грн., суд дійшов наступного висновку.
Відповідач у відзиві на позовну завяву висловив заперечення щодо стягнення витрат на правову допомогу.
У відповідності з п.1 ч. 3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.5-7 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
У той же час відповідно до ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд має враховувати складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.
Витрати позивача на професійну правничу допомогу у справі підтверджуються: договором про надання правової допомоги від 03.01.2026 року, додатковою угодою від 15.01.2026 року, актом наданих послуг від 15.01.2026 року. 
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Визначаючи суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.
За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, надаючи оцінку співмірності заявленої до стягнення суми понесених витрат із критеріями, встановленими ч.5 ст. 134 КАС України суд враховує, що дана справа є справою незначної складності; розгляд справи відбувся в порядку спрощеного позовного провадження.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно висновку, висловленого у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 р. по справі №905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Відтак, з урахуванням наведеного при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, що узгоджується з правовим висновком, сформульованим у постанові Верховного суду від 08.04.2020 р. у справі №922/2685/19.
Дослідивши матеріали справи, надані до суду представником позивача документи на підтвердження обґрунтованості розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що заявлені витрати на правову допомогу у розмірі 40000,00 грн не є співмірним із складністю справи та фактично витраченим часом на виконання адвокатом робіт (наданих послуг).
Враховуючи зміст спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що вказана справа не відноситься до категорії складних, розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судова практика щодо розгляду та вирішення даної категорії справ вже сформована, вивчення законодавчої бази та формування правової позиції не потребували багато часу.
Враховуючи наведене, заперечення відповідача, виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Державної екологічної інспекції України (01042, м. Київ, провулок Новопечерський, буд. 3, корпус 2, ЄДРПОУ 37508533) про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді, - задовольнити.
Стягнути з Державної екологічної інспекції України (01042, м. Київ, провулок Новопечерський, буд. 3, корпус 2, ЄДРПОУ 37508533) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 19.07.2022 р. по 27.12.2023 р. у розмірі 725416,02 грн. (сімсот двадцять п`ять тисяч чотириста шістнадцять гривень 02 копійки) та судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. (п`ять тисяч гривень, 00 копійок).
Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст. 293, 295 КАС України.
Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Самойлюк Г.П.