Справа № 308/18714/25
2/308/548/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2026 року       місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді - Зарева Н.І., за участю:
секретаря судового засіданні - Віраг Е.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом:
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , до
Ужгородської районної державної нотаріальної контори, код ЄДРПОУ 02884032, адреса: вул. Собранецька, 47, м. Ужгород, 
про зняття арешту з майна, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до Ужгородської районної державної нотаріальної контори з позовною заявою про зняття арешту з майна, а саме з будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .
Позовні вимоги мотивує тим, що з метою вчинення нотаріальних дій щодо належного йому на праві приватної власності житлового будину, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , звернувся до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу, однак нотаріусом було повідомлено про наявність заборони (архівний запис) № 3906362, зареєстрований 18.10.2006 на підставі повідомлення № б/н від 01.07.1982 Закарпатською облконторою держбанку. 
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна № 445059795 від 25.09.2025, на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 , власником якого є позивач, накладене обтяження - заборона (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 3906362 зареєстровано: 18.10.2006 року реєстратором: Ужгородська районна державна нотаріальна контора, на підставі повідомлення № б/н від 01.07.1982 року Закарпатською облконторою держбанку. 
3 метою встановлення правонаступника Закарпатської облконтори держбанку позивач звернувся до Національного банку України, який у відповідь повідомив, що Державний реєстр банків не містить відомостей про Держбанк ССР, зокрема Закарпатську обласну контору Держбанку ССР, а також банк, який став правонаступником Держбанку СРСР або Закарпатської обласної контори Держбанку СРСР. Документи (інформація) про заборону відчуження зазначеного нерухомого майна в списках архівних справ колишнього Управління Національного банку України в Закарпатській області не зазначені та на архівне зберігання до Національного банку України не передавались. 
Ужгородська районна державна нотаріальна контора Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у відповідь на запит позивача повідомила про те, що дійсно було накладено заборону на майно ОСОБА_1 на підставі повідомлення Закарпатської обконтори держбанку від 01.07.1982 б/н, що було перенесено з паперових носіїв до Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна від 18.10.2006, реєстраційний номер 3906362. Рекомендовано позивачу звернутися з позовом до суду про скасування та припинення даного обтяження та проведення державної реєстрації його припинення.
Зазначив, що існування протягом тривалого часу заборони щодо його майна є істотним порушенням його права на вільне володіння належним йому об`єктом нерухомості та просив таку заборону скасувати.
У судове засідання позивач не з`явився, однак подав до суду письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності. Зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.
Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву у встановлені судом строки не подав, а тому суд дійшов переконання про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов таких висновків.
З копії свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 15.05.1990, виданого виконавчим комітетом Ужгородської районної ради народних депутатів Закарпатської області, та довідки Ужгородського районного бюро технічної інвентаризації нерухомого майна від 16.10.2024 № 332/01-20 вбачається, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 155,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 на підставі рішення виконкому Ужгородської районної Ради народних депутатів № 26 від 14 лютого 1990 року.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 445059795 від 25.09.2025 в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна зареєстроване обтяження - заборона (архівний запис), реєстраційний номер обтяження: 3906362, зареєстровано: 18.10.2006 реєстратором Ужгородської районної державної нотаріальної контори, підстава обтяження: повідомлення, б/н, 01.07.1982, Закарпатська облконтора держбанку; об`єкт обтяження: невизначене майно, окреме майно, не вказ., состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, власник: ОСОБА_1 .
Листами приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Гецянин І.С. від 19.09.2025 № 145/02-01 та завідувача Ужгородською районною державною нотаріальною конторою від 24.11.2025 № 666/01-16 позивача повідомлено про відсутність можливості вчинення будь-яких дій, спрямованих на розпорядження житловим будинком до моменту отримання згоди кредитора або зняття заборони відчуження та рекомендовано звернутися з позовом до суду про скасування, припинення даного обтяження та проведення державної реєстрації його припинення. 
З листа Національного банку України № б/н від 30.09.2025, адресованого позивачу у відповідь на його запит вбачається, що відповідно до постанови ЦК КПРС, РМ СРСР від 17.07.1987 року № 821 «Про вдосконалення системи банків в країні і посилення їх впливу на підвищення ефективності економіки» реорганізовано діючі та створено нові спеціалізовані банки, які створили систему банків у такому складі: Державний банк СРСР (Держбанк СРСР, Банк зовнішньоекономічної діяльності СРСР (Зовнішскономбанк СРСР), Промислово будівельний банк СРСР (Промбудбанк СРСР), Агропромисловий банк СРСР (Агропромбанк), Банк Житлово-комунального господарства і соціального розвитку СРСР (Житлосоцбанк СРСР), Банк трудових заощаджень і кредитування населення СРСР (Ощадний банк СРСР).
Пунктом 8 постанови № 821 від 17.07.1987 передбачено створення банками СРСР в союзних республіках відповідних республіканських банків з прямим підпорядкуванням банкам СРСР.
Згідно з пунктами 2 та 3 Постанови Верховної Ради УРСР «Про порядок введення в дію Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 20.03.1991 року №873-ХІІ, Верховною Радою України оголошено власністю України Український республіканський банк Держбанк СРСР і створено на його базі Національний банк України.
Постановою Президії Верховної ради України від 07.10.1991 № 1605-ХІІ затверджено статут Національного банку України, в якому не визначалось правонаступництво Національного банку України.
З огляду на це Український республіканський банк Держбанку СРСР не має правонаступників.
З вказаного листа Національного банку України також вбачається, що станом на 14.10.2025 Державний реєстр банків не містить відомостей про Держбанк СРСР, зокрема, про Закарпатську обласну контору Держбанку СРСР, а також про банк, який став правонаступником Держбанку СРСР або Закарпатської обласної контори Держбанку СРСР.
Крім цього, в листі зазначено, що документи (інформація) про заборону відчуження зазначеного нерухомого майна, яку було накладено згідно з повідомленням Закарпатської обласної контори Держбанку СРСР від 01.07.1892 № б/н, в описах архівних справ колишнього Управління Національного банку України в Закарпатській області не зазначені та на архівне зберігання до Національного банку України не передавалися.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право звернутися за захистом свого майнового права, одним із способів захисту цивільного права є скасування дії, яка порушує право.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ст.ст. 316, 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно зі ст.ст. 319, 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
У пункті 2 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» передбачено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
У постанові від 13 липня 2022 у справі №2/0301/806/11 Верховний Суд вказав на те, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.
Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обтяженням є заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.
За ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
Пунктом 2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №3502/5 від 12.12.2011, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.12.2011 року №1429/20167 встановлено, що для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 Порядку.
Згідно з п. 5 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, нотаріус, який наклав заборону, знімає заборону відчуження майна за рішенням суду.
Відповідно до ст. 223 ЦК УРСР (норми якої діяли на час виникнення та припинення правовідносин, в забезпечення виконання яких було накладено заборони відчуження на майно) зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора).
З вищеописаного листа Національного банку України вбачається, що Закарпатська обласна контора Держбанку СРСР, за повідомленням якої було накладено обтяження на майно позивача, була ліквідована та не має правонаступника, а документи (інформація) про заборону відчуження зазначеного нерухомого майна в описах архівних справ колишнього Управління Національного банку України в Закарпатській області не зазначені та на архівне зберігання до Національного банку України не передавалися, що унеможливлює підтвердження або спростування факту виникнення або виконання позивачем зобов`язання, у зв`язку з яикм на його майно було накладено обтяження.
З огляду на вказане, судом не встановлено наявності відповідного зобов`язання, в забезпечення виконання якого було накладено заборону відчуження на нерухоме майно, а тому існування такої заборони, на думку суду, є втручанням у здійснення позивачем його права власності на нерухоме майно.
Таким чином, існування протягом тривалого часу заборони щодо майна позивача, яка зареєстрована на підставі повідомлення Закарпатської обласної контори Держбанку СРСР від 01.07.1982 є істотним порушення права на мирне володіння майном та права власності спадкоємців боржника.
Враховуючи те, що державна нотаріальна контора як реєстратор не має визначених законодавством підстав для зняття за заявою позивача заборони на відчуження об`єкта нерухомого майна, а позивач позбавлений можливості реалізувати свої права власника нерухомого майна в інший, крім судового захисту, спосіб, суд дійшов висновку про підставність заявленого позову у зв`язку з чим він підлягає задоволенню у повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст.12, 13, 81, 89, 178, 223, 264, 265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
1. Позовну заяву задовольнити.
2. Припинити обтяження речових прав на нерухоме майно - реєстраційний номер обтяження: 3906362; тип обтяження: заборона (архівний запис); зареєстровано: 18.10.2006 реєстратором: Ужгородська районна державна нотаріальна контора; підстава обтяження: повідомлення № б/н від 01.07.1982 Закарпатської обласної контори Держбанку, за реєстром; об`єкт обтяження: невизначене майно, окреме майно, не вказ., состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, власник: ОСОБА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Н.І. Зарева