ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/9566/25 Головуючий у 1 інстанції – Трофімова Л.В.
Суддя – доповідач – Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого Василенка Я.М.,
суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,
за участю секретаря Фищук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу релігійної організації «Релігійна громада (Парафія) Успіння Пресвятої Діви Марії Київсько-Житомирської Дієцезії Римсько-Католицької церкви у Черкаській області м. Сміла» на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19.11.2025 у справі за адміністративним позовом заступника керівника Смілянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації до релігійної організації «Релігійна громада (Парафія) Успіння Пресвятої Діви Марії Київсько-Житомирської Дієцезії Римсько-Католицької церкви у Черкаській області м. Сміла» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:
Заступник керівника Смілянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: 
- визнати протиправною бездіяльність релігійної організації «Релігійна громада (Парафія) Успіння Пресвятої Діви Марії Київсько-Житомирської Дієцезії Римсько-Католицької церкви у Черкаській області м.Сміла» у неукладенні охоронного договору з Управлінням культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації на об`єкт культурної спадщини місцевого значення «Будинок Ксьондза» у м. Сміла, вул. Черкаська, 31;
- зобов`язати релігійну організацію «Релігійна громада (Парафія) Успіння Пресвятої Діви Марії Київсько-Житомирської Дієцезії Римсько-Католицької церкви у Черкаській області м. Сміла» протягом одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили укласти охоронний договір з Управлінням культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації на об`єкт культурної спадщини «Будинок Ксьондза» у м. Сміла, вул. Черкаська, 31 на умовах і в порядку, що визначені постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 №1768 «Про затвердження Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини» зі змінами.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 19.11.2025 позов задоволено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням релігійна організація «Релігійна громада (Парафія) Успіння Пресвятої Діви Марії Київсько-Житомирської Дієцезії Римсько-Католицької церкви у Черкаській області м. Сміла» звернулася до Шостого апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що ухвалене із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що на території Черкаського району знаходиться об`єкт культурної спадщини місцевого значення - «Будинок Ксьондза», розташований за адресою: вул. Черкаська, 31, м. Сміла, Черкаська область.
Рішенням виконавчого комітету Черкаської обласної ради народних депутатів від 19.04.1990 №76 «Про доповнення списку пам`яток архітектури області, що перебувають під охороною держави» «Будинок Ксьондза» визнаний об`єктом культурної спадщини місцевого значення та взятий під охорону держави.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 30.08.2024 №392977123 нежитлова будівля - Парафіяльний будинок (Будинок Ксьондза), загальною площею 398,1 кв.м., що розташований по вул. Черкаська, 31, м. Сміла, Черкаська область, на праві власності належить релігійній організації «Релігійній громаді (Парафії) Успіння Пресвятої Діви Марії Київсько - Житомирської дієцезії Римсько - Католицької церкви у Черкаській області м. Сміла» (код ЄДРПОУ: 25209540), на підставі свідоцтва про право власності (серія та номер: САК 596923, виданий 26.03.2015).
Згідно з інформацією Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації від 14.05.2025 №02/01-05.01-10/337/02/01-05.01-10/12571 охоронний договір на вказану вище пам`ятку охорони культурної спадщини не укладений, звернення до Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації з метою укладення охоронного договору від відповідача не надходило протягом 2015-2025 років.
Відповідно до інформації Управління культури та охорони культурної спадшини Черкаської обласної державної адміністрації від 07.04.2025 №02/01-05.01-10/184/02/01-05.01-10/9218, Управлінням скерований лист від 07.04.2025 із пропозицією про укладення охоронного договору на пам`ятку архітектури місцевого значення до відповідача -балансоутримувача.
Згідно з інформацією Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації від 14.05.2025 №02/01-05.01-10/337/02/01-05.01-10/12571 лист із пропозицією щодо укладення охорнного догвору, направлений 07.04.2025 Римсько - Католицькій парафії Успіння Пресвятої Богородиці, повернувся із закінченням терміну зберігання.
Відповідно до інформації виконавчого комітету Смілянської міської ради від 04.07.2025 №3137/02-50 відділом культури виконавчого комітету Смілянської міської ради 14.05.2025 направлені листи №165 та №170 щодо необхідності укладення охоронного договору, поінформовано під розпис власника щодо меж та режимів пам`яток архітектури місцевого значення та роз`яснено відповідальність за ухилення від підписання охоронних договорів на пам`ятки.
Вважаючи протиправною бездіяльність релігійної організації «Релігійна громада (Парафія) Успіння Пресвятої Діви Марії Київсько-Житомирської Дієцезії Римсько-Католицької церкви у Черкаській області м. Сміла» у неукладенні охоронного договору з Управлінням культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації на об`єкт культурної спадщини місцевого значення «Будинок Ксьондза» у м. Сміла, вул. Черкаська, 31, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що об`єкт нерухомості «Будинок Ксьондза» є пам`яткою культурної спадщини місцевого значення, яка перебуває у власності відповідача, що зумовлює виникнення у нього обов`язку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини», укласти охоронний договір з уповноваженим органом охорони культурної спадщини. Водночас, відповідач протягом тривалого часу (з 2015 року) не вчинив жодних належних дій, спрямованих на укладення такого договору, не звертався до компетентного органу, а надані ним докази (виготовлення технічного паспорта та наміри щодо розроблення документації) не свідчать про виконання передбаченого законом обов`язку. Відсутність фінансування або необхідність виготовлення додаткової документації не звільняє власника пам`ятки від обов`язку забезпечити її належну охорону та укласти охоронний договір. Така бездіяльність створює ризики порушення режиму використання пам`ятки та її збереження, що суперечить публічним інтересам держави у сфері охорони культурної спадщини, у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом визнання бездіяльності протиправною і зобов`язання відповідача укласти охоронний договір у визначений строк.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що висновки суду першої інстанції про бездіяльність відповідача є помилковими та не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки релігійна організація протягом тривалого часу вживала послідовних заходів для належного утримання об`єкта культурної спадщини та підготовки до укладення охоронного договору, зокрема виготовила технічний паспорт, забезпечувала належний стан будівлі, ініціювала з`ясування вартості облікової документації та зверталася до спеціалізованих установ; при цьому апелянт наголошує, що виготовлення облікової документації не є його обов`язком, а покладається на уповноважений орган, який протягом тривалого часу не виконав свої функції через відсутність фінансування, що є об`єктивною перешкодою для укладення охоронного договору, а також зазначає про відсутність належного інформування з боку органу влади, неможливість виконання рішення суду у встановлений строк та неправомірне покладення на нього обов`язків державного органу всупереч законодавству і практиці Верховного Суду.
Колегія суддів частково не погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта частково обґрунтованими, враховуючи наступне.
Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст. 54 Конституції України культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які перебувають за її межами.
Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини в суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і прийдешніх поколінь регулюються Законом України "Про охорону культурної спадщини" 08.06.2000 №1805-ІІІ (далі – Закон №1805-IIІ).
Відповідно до ст. 1 Закону №1805-ІІІ об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність; пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - це об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України; охорона культурної спадщини - це система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини.
Пунктом 3 Розділу X "Прикінцеві положення" Закону №1805-ІІІ встановлено, що об`єкти, включені до списків (переліків) пам`яток історії та культури відповідно до Закону Української РСР "Про охорону і використання пам`яток історії та культури", визнаються пам`ятками відповідно до цього Закону.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону №1805-ІІІ державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини.
До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини належать: центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим; обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації; виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.
Згідно з п. 17 ч. 1 ст. 6 Закону №1805-ІІІ до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить укладення охоронних договорів на пам`ятки.
За змістом ст. 23 Закону № 1805-ІІІ усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір (ч. 1).
Порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України (ч. 3).
Відсутність охоронного договору не звільняє особу від обов`язків, що випливають із цього Закону (ч. 4).
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1805-ІІІ власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору.
Отже, об`єкти культурної спадщини охороняються законом навіть при відсутності належним чином укладеного охоронного договору, водночас останній встановлює чіткі вимоги для збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність.
Пунктом 2 Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 №1768 (далі - Порядок №1768) передбачено, що, власник пам`ятки чи її частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки чи її частини у власність або у користування укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.
Охоронний договір встановлює режим використання пам`ятки культурної спадщини чи її частини, у тому числі території, на якій вона розташована (п. 1 Порядку №1768).
Згідно з п. 5 Порядку №1768 у охоронному договорі, складеному за зразком згідно з додатком, зазначаються особливості режиму використання пам`ятки, види і терміни виконання реставраційних, консерваційних, ремонтних робіт, робіт з упорядження її території, інших пам`яткоохоронних заходів, необхідність яких визначається відповідним органом охорони культурної спадщини.
Відповідно до п. 6 Порядку № 1768 до охоронного договору додаються: 1) акт технічного стану пам`ятки (форма якого затверджується центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини) на момент укладення охоронного договору. Для ансамблів (комплексів) складається окремий акт на кожний їх об`єкт. Акт технічного стану поновлюється не рідше ніж раз на 5 років. Якщо стан пам`ятки значно змінився (після проведення ремонтних, реставраційних та інших робіт чи внаслідок дії чинників, що призвели до руйнування або пошкодження), - у п`ятиденний термін після його зміни; 2) опис культурних цінностей і предметів, які належать до пам`ятки, знаходяться на її території чи пов`язані з нею і становлять історичну, наукову, художню цінність, з визначенням місця і умов зберігання та використання; 3) план поверхів пам`яток-будівель і споруд (у масштабі 1:100); 4) план інженерних комунікацій та зовнішніх мереж (за наявності); 5) генеральний план земельної ділянки, на якій розташована пам`ятка (у масштабі 1:50, 1:100, 1:500, 1:1000 або 1:2000); 6) паспорт пам`ятки.
Отже, враховуючи положення Закону №1805-ІІІ та Порядку №1768 власник чи користувач пам`ятки культурної спадщини чи її частини або уповноважений ним орган (особа) незалежно від форми власності зобов`язаний укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір встановленого зразка.
Як вже було зазначено вище, рішенням виконавчого комітету Черкаської обласної ради народних депутатів від 19.04.1990 №76 «Про доповнення списку пам`яток архітектури області, що перебувають під охороною держави» «Будинок Ксьондза» визнаний об`єктом культурної спадщини місцевого значення та взятий під охорону держави.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 30.08.2024 №392977123 нежитлова будівля - Парафіяльний будинок (Будинок Ксьондза), загальною площею 398,1 кв.м., що розташований по вул. Черкаська, 31, м. Сміла, Черкаська область, на праві власності належить релігійній організації «Релігійній громаді (Парафії) Успіння Пресвятої Діви Марії Київсько - Житомирської дієцезії Римсько - Католицької церкви у Черкаській області м. Сміла» (код ЄДРПОУ: 25209540), на підставі свідоцтва про право власності, (серія та номер: САК 596923, виданий 26.03.2015).
Отже, враховуючи встановлені обставини та висновки Верховного Суду відповідач, як власник пам`ятки культурної спадщини - Парафіяльного будинку (Будинок Ксьондза), загальною площею 398,1 кв.м., що розташований по вул. Черкаська, 31, м. Сміла, Черкаська область, зобов`язаний був протягом місяця з моменту отримання пам`ятки у власність чи користування укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.
Згідно з інформацією Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації від 14.05.2025 №02/01-05.01-10/337/02/01-05.01-10/12571 охоронний договір на вказану вище пам`ятку охорони культурної спадщини не укладений, звернення до Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації з метою укладення охоронного договору від відповідача не надходило протягом 2015-2025 років, що свідчить про доведеність факту порушення відповідачем вимог ст. 23 Закону №1805-III та Порядку № 1768, а також про обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для зобов`язання відповідача протягом одного місяця з дати набрання рішенням суду законної сили укласти охоронний договір з Управлінням культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації на об`єкт культурної спадщини «Будинок Ксьондза» у м. Сміла, вул. Черкаська, 31 на умовах і в порядку, що визначені постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 №1768 «Про затвердження Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини» зі змінами
Щодо доводів апелянта про те, що відсутність облікової документації, її невиготовлення уповноваженим органом та відсутність бюджетного фінансування виключають можливість укладення охоронного договору і свідчать про відсутність бездіяльності з боку відповідача, колегія суддів не бере їх до уваги, оскільки такі твердження ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм матеріального права та не спростовують встановленого судом обов`язку власника пам`ятки укласти охоронний договір відповідно до статті 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини». Сам по собі факт невиготовлення облікової документації не звільняє власника від обов`язку вживати всіх залежних від нього заходів для належного оформлення правового режиму пам`ятки, у тому числі ініціювання укладення договору, взаємодії з уповноваженим органом та вчинення активних дій, спрямованих на усунення перешкод, чого у спірних правовідносинах належним чином здійснено не було.
Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта про те, що відповідач вживав достатніх заходів для укладення охоронного договору, оскільки наведені ним обставини (виготовлення технічного паспорта у 2015 році, утримання об`єкта у задовільному стані, звернення за визначенням вартості документації) самі по собі не свідчать про виконання обов`язку щодо укладення охоронного договору та не замінюють необхідності вчинення передбачених законом юридично значимих дій, спрямованих саме на його укладення. Зазначені дії мають допоміжний характер і не підтверджують належної ініціативи відповідача у правовідносинах із органом охорони культурної спадщини.
Не беруться колегією суддів до уваги доводи апелянта про те, що укладення охоронного договору є неможливим без попереднього виготовлення облікової документації виключно органом охорони культурної спадщини, оскільки законодавство не містить імперативної заборони для власника об`єкта сприяти виготовленню такої документації або ініціювати її розроблення іншими не забороненими законом способами, а також не пов`язує виникнення обов`язку укладення договору виключно з моментом виготовлення повного пакета документації. Натомість бездіяльність уповноваженого органу не може бути підставою для тривалого невиконання відповідачем власних обов`язків.
Щодо доводів апелянта про неналежне інформування його органом охорони культурної спадщини, колегія суддів зазначає, що навіть за відсутності належного отримання окремих листів це не звільняє відповідача як власника об`єкта культурної спадщини від обов`язку знати та виконувати вимоги закону, а також самостійно вживати заходів для врегулювання правового статусу належного йому об`єкта.
Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта щодо неможливості виконання рішення суду у визначений строк, оскільки такі доводи стосуються порядку та способу виконання судового рішення, а не спростовують наявності самого обов`язку укласти охоронний договір, який виник у відповідача значно раніше та не був виконаний у розумний строк.
Таким чином, доводи апелянта про відсутність бездіяльності, належне виконання ним обов`язків та неправомірність покладення на нього обов`язку щодо укладення охоронного договору є необґрунтованими, не підтверджуються належними доказами та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Водночас, надаючи оцінку позовним вимогам в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неукладення охоронного договору, а також перевіряючи висновки суду першої інстанції в цій частині, колегія суддів зазначає, що за змістом статей 2, 5 КАС України адміністративні суди здійснюють судовий контроль саме за діяльністю суб`єктів владних повноважень, а тому категорія «протиправна бездіяльність» застосовується виключно до таких суб`єктів. Оскільки відповідач у спірних правовідносинах є юридичною особою приватного права (релігійною організацією) і не наділений владними управлінськими функціями, його поведінка не може кваліфікуватися як «протиправна бездіяльність» у розумінні публічно-правового спору, а отже заявлені позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, а висновки суду першої інстанції є помилковими.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції ухвалено рішення з частковим порушенням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Апелянт надав до суду докази, що частково спростовують правомірність рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність релігійної організації «Релігійна громада (Парафія) Успіння Пресвятої Діви Марії Київсько-Житомирської Дієцезії Римсько-Католицької церкви у Черкаській області м. Сміла» у неукладенні охоронного договору з Управлінням культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації на об`єкт культурної спадщини місцевого значення «Будинок Ксьондза» у м. Сміла, вул. Черкаська, 31, та ухвалення в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні даних позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу релігійної організації «Релігійна громада (Парафія) Успіння Пресвятої Діви Марії Київсько-Житомирської Дієцезії Римсько-Католицької церкви у Черкаській області м. Сміла» - задовольнити частково.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19.11.2025 в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність релігійної організації «Релігійна громада (Парафія) Успіння Пресвятої Діви Марії Київсько-Житомирської Дієцезії Римсько-Католицької церкви у Черкаській області м. Сміла» у неукладенні охоронного договору з Управлінням культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації на об`єкт культурної спадщини місцевого значення «Будинок Ксьондза» у м. Сміла, вул. Черкаська, 31 - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні даних позовних вимог.
В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19.11.2025 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.
Повний текст постанови виготовлений 23.04.2026.