ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня2026 року
м. Київ

справа № 396/2148/24

провадження № 61-15001 св 25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Сердюка В. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач -  ОСОБА_2 , 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_3 , Міністерство оборони України, Рівнянська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Глазков Андрій Сергійович, на рішення Кропивницького районного суду Кіровоградської області від 21 травня 2025 року у складі судді Підгірської Г. О. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року у складі колегії суддів: Мурашка С. І. Єгорової С. М., Карпенка О. Л.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина 

Короткий зміст позовної заяви 

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_3 , Міністерство оборони України, Рівнянська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області, про встановлення факту батьківства.

Позовна заява обґрунтована тим, що вона проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 , у них народився син ОСОБА_4 , про що був здійснений Іванівською сільською радою Кіровоградської області відповідний актовий запис № 24 від 21 жовтня 2009 року в книзі реєстрації народжень. Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 . Запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України, а саме - за її прізвищем і по батькові дитини за її вказівкою.
У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України ОСОБА_3 був мобілізований до лав Збройних Сил України. 
ІНФОРМАЦІЯ_5 військовослужбовець ОСОБА_3 , який перебував в зоні ведення бойових дій у н. п. Велика Новосілка Великоновосілківського району Донецької області, зник безвісті. У ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12022120000000168 від 26 квітня 2022 року встановлено, що ОСОБА_3 було вбито військами рф під час вчинення умисних дій з метою змін меж території або державного кордону України. На підставі постанови старшого слідчого в ОВС криміналіста СУ ГУНП в Кіровоградській області майора поліції Міщенка В. В. від 24 жовтня 2022 року у вказаному кримінальному провадженні було проведено судову біологічну експертизу, якою встановлено, що ОСОБА_3 є біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Посилаючись на те, що встановлення факту батьківства необхідно для забезпечення майнових та немайнових прав дитини, ОСОБА_1 просила суд: 
- встановити факт того, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; 
- зобов`язати Рівнянську сільську раду Новоукраїнського району Кіровоградської області внести зміни до актового запису № 24 від 21 жовтня 2009 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився у с. Костянтинівка Новоукраїнського району Кіровоградської області, зробленого Іванівською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області, зазначивши батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції 

Рішенням Кропивницького районного суду Кіровоградської області від 02 травня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено. 
Встановлено факт того, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Зобов`язано Рівнянську сільську раду Новоукраїнського району Кіровоградської області внести зміни до актового запису № 24 від 21 жовтня 2009 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився у с. Костянтинівка Новоукраїнського району Кіровоградської області, зробленого Іванівською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області, зазначивши батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що висновком експерта № СЕ-19/102-22/16449-БД від 16 листопада 2022 року за результатами проведеного молекулярно-генетичного дослідження в межах кримінального провадження № 12022120000000168 підтверджено, що між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та особою невідомого військовослужбовця, генетичні зразки якого вилучені 17 жовтня 2022 року в приміщенні КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР», є біологічна спорідненість, ймовірність якої складає 99, 99 %, вони можуть бути родичами по чоловічій лінії. 
Також вказаним висновком встановлена біологічна спорідненість між ОСОБА_2 (матір`ю ОСОБА_3 ) та особою невідомого військовослужбовця, генетичні зразки якого вилучені 17 жовтня 2022 року в приміщенні КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР», ймовірність якої складає 99, 99 %.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що наданими письмовими доказами доведено факт того, що безвісно зниклий військовослужбовець ОСОБА_3 дійсно є біологічним батьком дитини, народженої ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, а тому позовні вимоги в частині встановлення факту батьківства підлягають задоволенню.
Крім того, наявні підстави для задоволення позовних вимог про зобов`язання Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. 
Рішення Кропивницького районного суду Кіровоградської області від 21 травня 2025 року в частині вирішення питання про зобов`язання Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінено.
Резолютивну частину рішення в цій частині викладено в наступній редакції:«Внести зміни до актового запису № 24 від 21 жовтня 2009 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в с. Костянтинівка Новоукраїнського району Кіровоградської області, вчиненого Іванівською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області, зазначивши батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ». 
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без задоволення. 
Вирішено питання розподілу судових витрат.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про встановлення факту батьківства та зазначив, що позивачкою у встановленому законом порядку доведено факт батьківства ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Разом з тим, апеляційний суд не погодився з висновками суду першої інстанції в частині зобов`язання Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини. Посилаючись на відповідні висновки Верховного Суду, апеляційний суд зазначив, що не можна покладати на третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, будь-які матеріально-правові обов`язки, а тому змінив рішення суду першої інстанції в цій частині.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

29 листопада 2025 року через підсистему Електронний суд представник ОСОБА_2 - адвокат Глазков А. С. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Кропивницького районного суду Кіровоградської області від 21 травня 2025 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року.

Касаційна скарга подана на підставі пунктів 1, 3 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та обґрунтована тим, що суди не врахували правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 367/2556/16-к, від 02 лютого 2023 року у справі № 591/2823/19, від 30 травня 2023 року у справі № 592/4443/17, від 20 грудня 2023 року у справі № 172/313/21, а також відсутністю висновку Верховного Суду щодо питання застосування положень статті 103, 106 ЦПК України у подібних правовідносинах.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 396/2148/24, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2026 року зупинено, до закінчення перегляду в касаційному порядку, дію постанови Кропивницького апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року в частині внесення змін до актового запису № 24 від 21 жовтня 2009 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в с. Костянтинівка Новоукраїнського району Кіровоградської області, вчиненого Іванівською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області, із зазначенням батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

27 лютого 2026 року справа № 396/2148/24 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2026 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга представника ОСОБА_2 - адвоката Глазкова А. С. мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неповно дослідили обставини та докази у справі, поклали в основу судових рішень лише висновок експерта № СЕ-19/102-22/16449-БД від 16 листопада 2022 року, складений в рамках кримінального провадження № 12022120000000168, який є неналежним та недопустимим доказом у цій справі, оскільки у висновку не зазначено строк дії свідоцтва судового експерта; не зазначено, що висновок підготовлений для подання до суду; до висновку не додано ілюстративні таблиці, які є його невід`ємною частиною. Також заявник вказує на упередженість слідчого при прийнятті постанов про призначення експертизи та відібрання зразків, незаконний статус ОСОБА_4 як потерпілого у кримінальному провадженні, дефекти процесуальних документів та відсутність контролю за зразками при проведенні експертизи.
Стверджує, що висновок експерта, складений в рамках кримінального провадження, не може замінити собою окрему експертизу при розгляді справи в цивільному провадженні, про необхідність проведення якої заявляє сторона у цивільній справі. При цьому стороною відповідача у судах першої та апеляційної інстанцій заявлялись клопотання про призначення посмертної судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи для встановлення батьківства ОСОБА_3 щодо дитини ОСОБА_4 , у задоволенні яких судами було відмовлено.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 

19 січня 2026 року через підсистему Електронний суд представник ОСОБА_1 - адвокат Холоденко Р. В. подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, який ухвалою Верховного Суду від 22 січня 2026 року залишено без розгляду з підстав, передбачених статтею 126 ЦПК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до актового запису про народження № 24 від 21 жовтня 2009 року ОСОБА_1 є матір`ю дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батьком дитини вказаний ОСОБА_7 . Відомості про батька дитини вказано згідно з частиною першою статті 135 СК України.

Дитина народилася у відносинах ОСОБА_1 з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шлюб між якими не укладався.

У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України ОСОБА_3 був мобілізований до лав Збройних Сил України.

ІНФОРМАЦІЯ_5 військовослужбовець Збройних Сил України в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_3 , який перебував в зоні ведення бойових дій у н. п. Велика Новосілка Великоновосілківського району Донецької області, безвісно зник.

За даним фактом відкрито кримінальне провадження № 12022120000000168 від 26 квітня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 КК України, матеріали якого знаходяться у провадженні СВ ВП № 1 Волноваського РВП ГУНП в Донецькі області.

У ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12022120000000168 від 26 квітня 2022 року встановлено, що ОСОБА_3 було вбито військами рф під час вчинення умисних дій з метою змін меж території або державного кордону України.

На підставі постанови старшого слідчого в ОВС - криміналіста СУ ГУНП в Кіровоградській області майора поліції Міщенка В. В. від 24 жовтня 2022 року проведено судову біологічну експертизу.

Згідно з висновком експерта № СЕ-19/102-22/16449-БД від 16 листопада 2022 року, складеним старшим судовим експертом сектору молекулярно-генетичних досліджень відділу біологічних досліджень та обліку Вінницького НДЕКЦ МВС Галамагою Я. С., в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлено, що між особою, генетичні ознаки якої встановлені з 1/2 частини нігтів невідомого військовослужбовця, які вилучені 17 жовтня 2022 року в приміщенні КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (мати ОСОБА_3 ), є біологічна спорідненість. Ймовірність даної події складає 99, 99 %.

Між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та особою, генетичні ознаки якої встановлені з 1/2 частини нігтів невідомого військовослужбовця, які вилучені 17 жовтня 2022 року в приміщенні КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР», є біологічна спорідненість. Ймовірність даної події складає 99, 99 %. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічний син безвісно зниклого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та особа, генетичні ознаки Y-хромосоми якого встановлені з 1/2 частини нігтів невідомого військовослужбовця, які вилучені 17 жовтня 2022 року в приміщенні КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР», можуть бути родичами по чоловічій лінії (а. с. 14-28, т. 1).

У висновку також зазначено, що судовий експерт Галамага Я. С. має вищу біологічну освіту, кваліфікацію судового експерта з правом проведення судових біологічних експертиз за експертною спеціальністю 9.5 «Молекулярно-генетичні дослідження» (свідоцтво № 17112, видане ЕКК МВС України 19 вересня 2019 року, підвищення кваліфікації за рішенням ЕКК МВС України 17 вересня 2021 року), стаж експертної роботи з 2019 року. Експерт попереджена про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на неї обов`язків за статтями 384, 385 КК України.

2. Мотивувальна частина 

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Касаційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Глазков А. С., задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статтею 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

Стаття 5 СК України визначає, що держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Стаття 125 СК України визначає походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері і батька дитини; за рішенням суду.

У частині першій статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до частини першої та другої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Тлумачення статті 128 СК України свідчить, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.

Статтею 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.

Тобто, передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.
Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним і достатнім підтвердженням факту батьківства, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (постанова Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20).

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

У цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту. Скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей, переваги більш вагомих доказів. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, врахував, що у розглядуваній справі факт батьківства ОСОБА_3 щодо дитини ОСОБА_4 підтверджено висновком експерта № СЕ-19/102-22/16449-БД від 16 листопада 2022 року, відповідно до якого ймовірність біологічної спорідненості між особою невідомого військовослужбовця, генетичні зразки якого вилучені 17 жовтня 2022 року для проведення експертизи, та ОСОБА_4 , складає 99, 99 %. У висновку зазначено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічний син безвісно зниклого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та особа, генетичні ознаки Y-хромосоми якого встановлені зі зразків біологічного матеріалу невідомого військовослужбовця, можуть бути родичами по чоловічій лінії. 

Крім того, під час проведення вказаної експертизи досліджувались також генетичні зразки ОСОБА_2 (матері ОСОБА_3 ) Ймовірність біологічної спорідненості між нею та особою невідомого військовослужбовця, генетичні зразки якого вилучені 17 жовтня 2022 року, також складає 99, 99 %. 

За підсумками проведеної експертизи судами зроблено висновок, що вірогідність того, що безвісно зниклий військовослужбовець ОСОБА_3 є біологічним батьком ОСОБА_4 складає 99, 99 %.

Отже обставинами справи, встановленими судами попередніх інстанцій, на підставі наданих сторонами письмових доказів у їх сукупності, підтверджено факт того, що ОСОБА_3 дійсно є біологічним батьком дитини, народженої ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, надав обґрунтовану правову оцінку поданим письмовим доказам батьківства ОСОБА_3 щодо дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та з урахуванням принципу балансу вірогідностей дійшов загалом обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для встановлення такого факту. 

Доводи касаційної скарги про те, що висновок експерта № СЕ-19/102-22/16449-БД від 16 листопада 2022 року, складений в рамках кримінального провадження, є неналежним та недопустимим доказом в розумінні ЦПК України, не заслуговують на увагу з таких підстав.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що є доказами у цивільній справі, а саме: будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статті 77, 78, 79 ЦПК України визначають вимоги щодо належності, допустимості та достовірності доказів.

Отриманий відповідно до вимог закону висновок експерта у кримінальній справі, є допустимим і достовірним доказом у цивільній справі, якому суд має надати оцінку та мотивувати, чи визнає доказ, чи відхиляє його.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 686/23256/16-ц та від 25 березня 2021 року у справі № 752/21411/17.

Статтею 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Якщо експертиза, яка проведена у кримінальному провадженні, містить інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні, то незважаючи на те, що на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не ухвалений така експертиза може бути допустимим доказом.

Висновок, підготовлений у рамках кримінального провадження особою, яка є атестованим судовим експертом, відповідає положенням статті 102 ЦПК України.

Верховний Суд неодноразово робив висновок про допустимість висновку експерта, який проведений в рамках кримінального провадження.

Зокрема, такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 11 жовтня 2018 року у справі № 761/12898/16-ц, від 05 лютого 2020 року у справі № 461/3675/17, від 25 березня 2021 року у справі № 752/21411/17, від 15 квітня 2021 року у справі № 759/15556/18.

Із висновку експерта № СЕ-19/102-22/16449-БД від 16 листопада 2022 року, проведеного в рамках кримінального провадження № 12022120000000168, встановлено, що такий містить дані про експерта, його посаду, клас, освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень, експертну спеціальність, стаж експертної роботи, дату та номер видачі свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта.

Таким чином, висновок експерта містить всі необхідні дані про експерта, тому доводи касаційної скарги в цій частині є необґрунтованими. 

Та обставина, що експертиза проведена не за ухвалою суду у справі, що переглядається, не є підставою вважати її недопустимим доказом, оскільки особа яка проводила цю експертизу є атестованим судовим експертом, обізнана про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок за статтями 384, 385 КК України, сам висновок є в достатній мірі інформативним щодо предмета доказування, а отже є допустимим письмовим доказом у справі, який слід оцінити у сукупності із іншими доказами у справі.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 07 лютого 2024 року у справі № 201/11458/20.

Аргументи касаційної скарги про те, що у висновку не зазначено, що його підготовлено для подання до суду, а тому він не є належним та допустимим доказом у справі, також не заслуговують на увагу, з таких підстав.

Як зазначалося вище та підтверджується матеріалами справи, висновок експерта № СЕ-19/102-22/16449-БД від 16 листопада 2022 року, з яким не погоджується відповідачка, складений у рамках розслідування кримінальної справи, експертиза проведена старшим судовим експертом сектору молекулярно-генетичних досліджень відділу біологічних досліджень та обліку Вінницького НДЕКЦ МВС Галамагою Я. С., яка була попереджена про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків за статтями 384, 385 КК України.
Посилання в касаційній скарзі на те, що суди першої та апеляційної інстанцій необґрунтовано відхилили клопотання про призначення посмертної судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, колегія суддів не бере до уваги, оскільки відповідачка не навела переконливих доводів, які б вказували на необґрунтованість та сумнівність висновку експерта № СЕ-19/102-22/16449-БД від 16 листопада 2022 року за результатами проведення молекулярно-генетичного дослідження та необхідність призначення вказаної експертизи у справі; доводи відповідачки фактично зводяться до незгоди з процесуальними діями учасників кримінального провадження, при цьому, матеріали справи не містять доказів оскарження зазначених дій або рішень відповідачкою та визнання їх незаконними. 

При цьому суди попередніх інстанцій звернули увагу на те, під час проведення вказаної експертизи досліджувались генетичні зразки не тільки ОСОБА_4 , а й відповідачки ОСОБА_2 . Ймовірність біологічної спорідненості між нею та особою невідомого військовослужбовця, генетичні зразки якого вилучені 17 жовтня 2022 року, складає 99, 99 %. 

Отже, вказаним експертним висновком встановлена не тільки біологічна спорідненість між особою невідомого військовослужбовця та ОСОБА_4 , а й між особою цього невідомого військовослужбовця та відповідачкою ОСОБА_2 . При цьому відповідачка не ставила під сумнів висновки експертизи в частині своєї біологічної спорідненості з цією особою.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що висновок експерта № СЕ-19/102-22/16449-БД від 16 листопада 2022 року містить інформацію щодо предмета доказування, підстав уважати, що висновок отриманий з порушенням порядку немає, тому такий доказ є належним та допустимим.

Викладене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19).

За вказаних обставин відсутні підстави вважати, що суди першої та апеляційної інстанцій допустити порушення норм процесуального права.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89, 367, 368 ЦПК України, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.
З огляду на характер спірних правовідносин та встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, посилання заявника в касаційній скарзі на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 367/2556/16-к, від 02 лютого 2023 року у справі № 591/2823/19, від 30 травня 2023 року у справі № 592/4443/17, від 20 грудня 2023 року є безпідставним, оскільки висновки судів першої та апеляційної інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у зазначених постановах, а відповідні аргументи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди із встановленими обставинами справи та необхідності переоцінки доказів, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Зі змісту підстави оскарження судових рішень у справі, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню судами під час вирішення спору.

Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі вказаної норми, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.

Вказані правові висновки викладено в постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі № 461/2321/20 (провадження № 61-16181св20).

У справі, яка переглядається, проаналізувавши зміст оскаржуваних судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку, що при вирішенні спору по суті судами були ухвалені судові рішення відповідно до встановлених ними обставин на підставі поданих сторонами доказів.

Тому заявлена в касаційній скарзі підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, є необґрунтованою.

З урахуванням того, що інші наведені в касаційній скарзі доводи аналогічні доводам апеляційної скарги та були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який з дотриманням вимог статей 367, 368 ЦПК України перевірив їх та обґрунтовано спростував, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення від 27 вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland»).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77- 80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у оскаржуваних судових рішеннях, питання обґрунтованості висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

З урахуванням доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Глазков Андрій Сергійович, залишити без задоволення.

Рішення Кропивницького районного суду Кіровоградської області від 21 травня 2025 року, з урахуванням змін, внесених за результатами апеляційного перегляду, та постанову Кропивницького апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року залишити без змін.

Поновити дію постанови Кропивницького апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року в частині внесення змін до актового запису № 24 від 21 жовтня 2009 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в с. Костянтинівка Новоукраїнського району Кіровоградської області, вчиненого Іванівською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області, із зазначенням батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Сердюк

В. В. Шипович