П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/5132/24	

Перша інстанція: суддя Малих О.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду
у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,
суддів – Бойка А.В., Єщенка О. В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі – ГУ ПФУ в Миколаївській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – ГУ ПФУ в Донецькій області), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Донецькій області №143750003701 від 15.03.2024 про відмову у зарахуванні до страхового стажу періоди роботи з 10.12.1996 по 08.04.1998 на посаді продавця ММ «Транзит»; з 01.10.1998 по 06.07.2000 на посаді продавця в магазині «Альбатрос»;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 10.12.1996 по 08.04.1998 на посаді продавця ММ «Транзит»; з 01.10.1998 по 06.07.2000 на посаді продавця в магазині «Альбатрос» та призначити пенсію за віком.
В обґрунтування заявлених вимог позивачка пояснює, що по досягненню пенсійного віку звернулася до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058- IV), до якої надала пакет необхідних документів. За результатами розгляду вказаної заяви ГУ ПФУ в Донецькій області, прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії за віком посилаючись на відсутність необхідного пільгового стажу. Позивачка вважає таке рішення протиправним та зазначає, що оскаржуване рішення порушує її право на соціальний захист, визначене статтею 46 Конституції України, зокрема, право на призначення пенсії за віком.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року позов ОСОБА_1 - задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Донецькій області №143750003701 від 15.03.2024 про відмову у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 10.12.1996 по 08.04.1998 на посаді продавця ММ «Транзит» та з 01.10.1998 по 06.07.2000 на посаді продавця в магазині «Альбатрос».
Зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 10.12.1996 по 08.04.1998 на посаді продавця ММ «Транзит» та з 01.10.1998 по 06.07.2000 на посаді продавця в магазині «Альбатрос» та призначити пенсію за віком.
Суд стягнув за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ГУ ПФУ в Донецькій області надало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що під час ухвалення рішення суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що згідно трудової книжки до страхового стажу не зараховані період роботи з 10.12.1996 по 08.04.1998, оскільки дата прийому на роботу передує даті наказу про прийняття на роботу, назва підприємства на печатці, якою завірений запис, не відповідає назві підприємства; а також з 01.10.1998 по 06.07.2000, оскільки період роботи за трудовим договором не засвідчений в територіальному органі центру зайнятості, відсутній номер договору, відсутній наказ про звільнення, запис про звільнення не завірений печаткою та підписом уповноваженої особи.
Отже, як вважає апелянт, відмовляючи у зарахуванні спірних періодів до страхового стажу ГУ ПФУ в Донецькій області діяло в межах чинного законодавства, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення та задоволення заявленого позову.
Позивачка своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм процесуального права, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 07.03.2024 звернулась до ГУ ПФУ в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV.
Заява позивачки про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Донецькій області.
15.03.2024 на підстави поданої заяви та наданих документів ГУ ПФУ в Донецькій області прийняте рішення № 143750003701 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Вказане рішення обґрунтовано тим, що страховий стаж заявниці становить 28 років 02 місяці 27 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. За доданими документами до страхового стажу не зараховані періоди згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 03.08.1981, а саме:
- з 10.12.1996 по 08.04.1998– оскільки дата прийняття на роботу (03.02.1997 року) не відповідає даті прийняття, назва підприємства на печатці, якою завірено запис про звільнення, не відповідає назві підприємства, куди було прийнята на роботу;
- з 01.10.1997 по 06.07.2000– оскільки період роботи у фізичної особи-підприємця за трудовим договором не засвідчений в територіальному органі центру зайнятості, відсутній номер договору, відсутній наказ про звільнення, запис про звільнення не завірений печаткою та підписом уповноваженої особи.
Позивачка, вважаючи протиправним рішення та відмову у зарахуванні спірного стажу, звернулася до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що працівник не може нести відповідальність за порядок ведення трудової книжки та тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. На думку суду трудова книжка позивачки підтверджує її страховий стаж, а тому він має бути врахований. Також суд зазначив, що працівник не може нести відповідальність за порядок ведення трудової книжки та тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
Суд вважав, що належним захистом прав позивачки буде визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії за віком із зобов`язанням відповідача зарахувати до страхового стажу позивачки спірні періоди роботи згідно трудової книжки та призначити пенсію за віком.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюються Законами України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі і вище - Закон № 1058-IV).
Так, Закон № 1058-IV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 24 до Закону №1058-ІV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону № 1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Згідно з частиною 5 статті 45 Закону № 1058-IV, документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Стаття 62 цього Закону також встановлює, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 затверджений «Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» № 637 (далі - Порядок №637).
Згідно пункту 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Вказана норма перекликається із положеннями статті 62 Закону №1788-ХІІ, яка також передбачає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Повертаючись до матеріалів справи, колегія суддів враховує, що спірним рішенням орган Пенсійного фонду відмовив позивачці у зарахуванні до страхового стажу періоди роботи з 15.04.1982 по 08.07.1991, 10.07.1991 по 30.11.1992, 01.12.1992 по 29.12.1994, 02.01.1995 по 31.03.2000 (записи 1-14 в трудовій книжці) із посиланням на те, що запис про зміну прізвища внесений з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 20.06.1974 № 162, а саме: відсутня дата видачі документу на підставі якого внесені зміни.
Так, на час внесення спірних записів до трудової книжки позивачки, порядок ведення трудових книжок працівників регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція №162 ).
Згідно пункту 1.1 Інструкції №162 що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Трудові книжки ведуться на всіх працівників державних, кооперативних та громадських підприємствах, установах та організаціях, які пропрацювали понад п`ять днів, у тому сезонних та тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Пункт 2.2 Інструкції №162 визначає, що до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Пункт 2.3. Інструкції №162 визначає, що всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Відповідно до пунктів 2.5 Інструкції №162 записи виконуються акуратно, пір`яною або кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору.
У разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де був внесений відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові у цьому необхідну допомогу.
За приписами пункту 2.12. Інструкції № 162 зміна записів в трудових книжках щодо прізвища, ім`я та по-батькові та даті народження здійснюються адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб , про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, імені, по-батькові тощо) з посиланням на номер і дату цих документів.
Далі порядок ведення трудових книжок з 29.07.1993 регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58), яка містить аналогічні вимоги щодо внесення записів до трудових книжок, що й Інструкція №162.
Згідно матеріалів справи, територіальний орган Пенсійного фонду відмовив у призначенні пенсії посилаючись на відсутність у позивачки необхідного для призначення пенсії страхового стажу. При цьому відповідач відмовив у зарахуванні наступних періодів роботи: період роботи з 10.12.1996 по 08.04.1998, оскільки дата прийому на роботу передує даті наказу про прийняття на роботу, назва підприємства на печатці, якою завірений запис, не відповідає назві підприємства; а також з 01.10.1998 по 06.07.2000, оскільки період роботи за трудовим договором не засвідчений в територіальному органі центру зайнятості, відсутній номер договору, відсутній наказ про звільнення, запис про звільнення не завірений печаткою та підписом уповноваженої особи.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції доречно зауважив на тому, що вказані недоліки ведення трудової книжки позивачки не можуть бути достатньою підставою для не зарахування періодів трудової діяльності до страхового стажу.
Як мовилося вище, відповідно до пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Таким чином, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки або відсутності у ній необхідних записів, які визначають право на пенсійне забезпечення.
З цього приводу колегія суддів вважає необхідним звернути увагу на позицію Верховного Суду, наведену у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 у справі №423/1881/17 стосовно того, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії, а також про те, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
Також колегія суддів зауважує, що згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, стосовно того, що пунктом 2 цього порядку передбачено, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб додаткових документів. Водночас, такі дії органом Пенсійного фонду вчинені не були, у зв`язку з чим відповідач необґрунтовано не зарахував до страхового стажу позивачки спірні періоди роботи
Застосовуючи наведені вище норми права та позицію Верховного Суду, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про протиправність рішення ГУ ПФУ в Донецькій області щодо відмови у призначенні пенсії, зобов`язання зарахувати спірні періоди та призначити пенсію.
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ГУ ПФУ в Донецькій області висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять аргументів, яким би не була надана оцінка судом першої інстанції. Будь-яких інших доводів, з боку апелянта, які б могли свідчити про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, апеляційна скарга не містить. За таких підстав колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Колегія суддів вважає, що надала відповідь на ключові доводи апеляційної скарги.
Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення відсутні.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуюча суддя О. А. Шевчук 

суддя А. В. Бойко

суддя О. В. Єщенко