Суддя Паляничко Д. Г. 
Справа № 644/2093/25 
Провадження № 2/644/172/26 
02.04.2026

РІШЕННЯ
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
02 квітня 2026 року м. Харків

 
Індустріальний районний суд м. Харкова у складі: 
 
головуючої судді - Паляничко Д.Г., 
 
за участю секретаря судового засідання - Книшенко А.С.,
 
позивача - ОСОБА_1 ,
 
позивачки - ОСОБА_2 ,
 
одноособово, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань № 2А приміщення Індустріального районного суду м. Харкова у режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення інфляційних втрат та три проценти річних,

ВСТАНОВИВ:

1.Стислий виклад:
 
1.1. позиції позивача
 
10 березня 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (надалі за текстом - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 /позивачі) звернулися до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_3 (надалі за текстом - ОСОБА_3 /відповідач), предметом якої є: стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних за весь час прострочення.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зазначили, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19.12.2013 частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та солідарно стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої в результаті ДТП, у сумі 32 323 грн 45 коп, витрати за оплату судово-автотоварозначого висновку в сумі 707 грн 04 коп, а всього 33 035 грн 49 коп, та відшкодування моральної шкоди у сумі 2 000,00 грн; на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди у сумі 3 000,00 грн.
На початку 2014 року позивачі отримали виконавчі листи та подали їх до виконання до виконавчої служби до боржника ОСОБА_3 . 16.10.2015 державним виконавцем Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції відкриті виконавчі провадження за № НОМЕР_8, № НОМЕР_9 та № НОМЕР_10, за якими за весь час виконання рішення суду на користь ОСОБА_1 стягнуто 1 510,25 грн, на користь ОСОБА_2 не стягнуто нічого.
Отже, позивачі просять суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 91 267,38 грн, з яких: 79 966,93 грн - інфляційні втрати, 11 300,45 грн - 3% річних, та на користь ОСОБА_2 11 643,26 грн, з яких: 10 639,69 грн - інфляційні втрати, 1 003,57 грн - 3% річних, а також покласти на відповідача судові витрати у вигляді судового збору (а.с. 1-5). 
1.1.2. заперечення на відзив
19 червня 2025 року (а.с. 98-100) та 18 лютого 2026 року (а.с. 198-202) до Індустріального районного суду м. Харкова від позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 надійшли заперечення на заяву про застосування строку позовної давності та заперечення на клопотання від 09.03.2026 (а.с. 239-240). В обгрунтування своїх заперечень позивачі зазначили, що відповідачем протягом тривалого строку добровільно не виконувалося рішення суду, яким з відповідачів стягнуто матеріальну та моральну шкоду на користь позивачів, яке набрало законної сили 19.12.2013 та не скасоване у встановленому законом порядку. Позивачі зазначають, що ОСОБА_3 не звертався до позивачів з метою мирного врегулювання спору, прийнявши пасивну позицію та уникаючи відповідальності, заразом ОСОБА_3 здійснював часткові платежі в рахунок погашення заборгованості, що підтверджується матеріалами виконавчих проваджень та листами органу державної виконавчої служби, а саме: 11.10.2017 - 50 грн 01.03.2018 - 100 грн 08.06.2018 - 50 грн 27.07.2018 - 50 грн 28.12.2018 - 50 грн 22.03.2019 - 50 грн 17.04.2019 - 46,46 грн 20.12.2019 - 1328,43 грн 28.05.2020 - 200 грн Загальна сума платежів становить 1 924,89 грн. Зазначені платежі здійснювалися в межах відкритих виконавчих проваджень на підставі судового рішення, що свідчить про свідоме визнання боржником існування грошового зобов`язання та виключає можливість їх випадкового чи помилкового характеру. Відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України строк позовної давності продовжувався на період дії карантину, встановленого у зв`язку з поширенням COVID-19, а відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України перебіг строків позовної давності зупиняється на період дії воєнного стану. Таким чином, навіть формальний підрахунок строків без урахування зазначених обставин є юридично некоректним.
Окрім цього, позивачі вказують, що ухвала суду від 03.07.2025, на яку посилається представник відповідача (а.с. 151), стосується виключно питання можливості використання конкретних виконавчих листів і не припиняє самого грошового зобов`язання, встановленого судовим рішенням, яке є юридичним фактом, який породжує грошове зобов`язання відповідача перед позивачами. Посилання відповідача на нібито натуральний характер зобов`язання є безпідставним, оскільки предметом даного позову не є примусове стягнення основної суми боргу, а стягнення компенсаційних нарахувань за прострочення грошового зобов`язання і спрямовані на відновлення майнового становища кредитора. Ухвала Індустріального районного суду м. Харкова від 03.07.2025 стосується виключно виконавчих листів та не скасовує рішення суду від 31.10.2013 року, яке є чинним. Відповідач своїми діями підтвердив існування боргу шляхом системних часткових платежів. Предмет даної справи - стягнення компенсаційних нарахувань за прострочення грошового зобов`язання, а не повторне стягнення основної суми боргу. Відповідач посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2026 року у справі № 754/511/23, однак правові висновки, викладені у зазначеній постанові, стосуються інших правовідносин, у яких: строк пред`явлення виконавчого листа до виконання був пропущений; суд відмовив у поновленні такого строку; суд відмовив у видачі дубліката виконавчого листа. У цій справі такі обставини відсутні. Отже, правова позиція Великої Палати Верховного Суду, на яку посилається відповідач, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, тому твердження відповідача про відсутність грошового зобов`язання не відповідає фактичним обставинам справи, а частково сплата боргу відповідачем свідчить про його визнання та переривання строків позовної давності, які фактично зупинялися відповідно до вимог закону, отже підстави для застосування наслідків спливу позовної давності та відмові у позові відсутні.
Окрім вище наведеного, позивачі надали до суду уточнений розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних станом на 18.02.2026, згідно з яким, позивачі просять суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 88 410,31 грн, з яких: 76 167,68 грн - інфляційні втрати, 12 242,63 - 3% річних, та на користь ОСОБА_2 11 643,26 грн, з яких: 11 536,13 грн - інфляційні втрати, 1 080,00 грн - 3% річних, а також покласти на відповідача судові витрати у вигляді судового збору (а.с. 203-206). 
1.2.заперечень відповідача
10 червня 2025 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Брек Людмили Олегівни, яка діє на підставі ордеру серії АХ № 1256938 від 02.05.2025, надійшла заява про застосування строків позовної давності за період з 19.12.2014 по 01.12.2021. В обгрунтування заяви зазначено, що позивачами визначено період прострочення виконання зобов`язань ОСОБА_3 з часу набрання рішення суду законної сили 19.12.2013 по 11.02.2025, у зв`язку із невиконання відповідачем рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31.10.2013. Однак, відповідач вважає, що останній день звернення до суду в межах строку позовної давності - 19.12.2021, позов подано - 03.03.2025, остання дата нарахування інфляційних втрат та 3% річних- 11.02.2025, тому вимоги за ст. 625 ЦК України можуть бути заявлені за період з 19.12.2021 по 11.02.2025 (а.с. 83-87). 
18 листопада 2025 року та 05 березня 2026 року представником відповідача надано до суду клопотання про відмову у задоволенні позовних вимог (а.с. 158) на підставі ухвали Індустріального районного суду м. Харкова від 03 липня 2025 року у справа № 2029/11969/12, яка набрала законної сили  22.07.2025, про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню (а.с. 151), з урахуванням висновку КГС викладеному у постанові ВС від 22.98.2024 у справі № 916/735/23, а саме якщо судовим рішенням вже стягнуто з боржника сумму боргу, проте стягувач вичерпав можливість пред`явлення виконавчого документу до виконання і такий документ не перебуває на виконанні, зобов`язання вважається натуральним, а отже, стягнення боржником сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, неможливе. Окрім того, адвокат Брек Л.О. зазначила, що фактично на підставі ухвали Індустріального районного суду м. Харкова від 03 липня 2025 року у справа № 2029/11969/12 стягувач втратив право на примусове виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31.10.2013 про стягнення основного боргу. Тобто у такому випадку основна вимога позивача про примусове стягнення боргу, підтверджена судовим рішенням, не може бути виконана в примусовому порядку, а тому до відповідних грошових вимог (щодо яких вичерпана можливість стягнення в примусовому порядку за судовим рішенням) не підлягають застосуванню правила частини другої статті 625 ЦК України, що відповідає постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2026 року, справа № 754/511/23. 
2. заяви, клопотання
07 квітня 2025 року через канцелярію суду від ОСОБА_3 надійшла заява про відкладення розгляду справи (а.с. 44).
24.04.2025 на електронну пошту суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яке призначене на 07 травня 2025 року об 11 год 00 хв та усі наступні судові засідання (а.с. 51а-51в).
30 квітня 2025 року на електронну пошту Індустріального районного суду м. Харкова від ОСОБА_1 надійшла заява про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с. 53-57).
02.05.2025 на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Брек Людмили Олегівни, яка діє на підставі ордеру серії АХ № 1256938 від 02.05.2025, надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яке призначене на 07 травня 2025 року об 11 год 00 хв та усі наступні судові засідання (а.с. 58-63). 
07 травня 2025 року на адресу Індустріального районного суду м. Харкова через систему «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Брек Л.О.надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 68-71).
10.06.2025 на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Брек Л.О. надійшла заява про застосування строків позовної давності (а.с. 83-89).
10 червня 2025 року на адресу Індустріального районного суду м. Харкова через систему «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Брек Л.О. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 90-93).
11.06.2025 через канцелярію суду від ОСОБА_2 надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи (94). Цього ж дня, матеріали справи були надані для ознайомлення, про що свідчить розписка (а.с. 94).
19 червня 2025 року на адресу Індустріального районного суду м. Харкова надійшли заперечення позивачів на заяву відповідача про застосування строків позовної давності (а.с. 98-101).
03.07.2025 на електронну пошту Індустріального районного суду м. Харкова від ОСОБА_1 надійшла заява про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с. 105-110).
03 липня 2025 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Брек Л.О. надійшло клопотання про витребування в Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 115-117).
29.07.2025 на електронну пошту Індустріального районного суду м. Харкова від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання, у якому просить вважати надані стороною позивачів розрахунки обґрунтованими з урахуванням часткової оплати (а.с. 140-144).
21 жовтня 2025 року на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання від представника відповідача - адвоката Брек Д.О. про проведення розгляду справи за її відсутності та долучити до матеріалів справи копію ухвали Індустріального районного суду м. Харкова від 03.07.2025 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню (а.с. 150-152).
18.11.2025 на адресу Індустріального районного суду м. Харкова через систему «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Брек Д.О. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (а.с. 158-159).
19 листопада 2025 року на адресу суду від Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшов лист з витребуваною інформацією (а.с. 160-166, 167-177).
22.01.2026 через канцелярію суду від ОСОБА_2 надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 188-190).
18 лютого 2026 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від ОСОБА_1 надійшли заперечення на заяву про застосування строку позовної давності та клопотання відповідача. Заразом, просить долучити до матеріалів справи уточнений розрахунок інфляційних втрат та 3% річних станом на 18.02.2026 (а.с. 198-224).
27.02.2026 на адресу суду через систему «Електронний суд» від ОСОБА_1 надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи доказів (а.с. 230-232).
06 березня 2026 року на адресу Індустріального районного суду м. Харкова через систему «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Брек Л.О. надійшло клопотання про відмову у задоволенні позовної заяви. Також адвокат просила суд проводити судові засідання за відсутності відповідача та його представника (а.с. 234-238).
10.03.2026 на адресу суд від ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» надійшли заперечення на клопотання (а.с. 239-242).
Інших заяв та клопотань, пов`язаних з розглядом справи, від учасників справи до суду не надходило.
3.інші процесуальні дії у справі 
Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 10.03.2025 справа № 644/2093/25 визначена на розгляд судді Паляничко Д.Г. (а.с. 36).
На виконання вимог ч. 8 ст. 187 ЦПК України, 11.03.2025 судом засобами «Електронний суд» сформовано відповідь Єдиного державного демографічного реєстру № 1188945, з якої вбачається, що місце проживання відповідача зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 37).
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13.03.2025 позов прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі № 644/2093/25 та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 38-40).
Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 05.05.2025 заяву позивача ОСОБА_1 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено (а.с. 52-52а).
Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 02.04.2025 заяву представника відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено (а.с. 64-65).
Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 03.07.2025 витребувано докази в Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 125-130).
Позивач ОСОБА_1 у судовому засідання позовну заяву підтримав у повному обсязі та просив суд, з урахування уточненого розрахунку наданого позивачами станом на 18.02.2026 (а.с. 203-206), стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 88 410,31 грн, з яких: 76 167,68 грн - інфляційні втрати, 12 242,63 - 3% річних, та на користь ОСОБА_2 11 643,26 грн, з яких: 11 536,13 грн - інфляційні втрати, 1 080,00 грн - 3% річних, а також покласти на відповідача судові витрати у вигляді судового збору. 
Позивачка ОСОБА_2 у судовому засідання позовну заяву підтримала у повному обсязі та просила суд, з урахування уточненого розрахунку наданого позивачами станом на 18.02.2026 (а.с. 203-206), стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 88 410,31 грн, з яких: 76 167,68 грн - інфляційні втрати, 12 242,63 - 3% річних, та на користь ОСОБА_2 11 643,26 грн, з яких: 11 536,13 грн - інфляційні втрати, 1 080,00 грн - 3% річних, а також покласти на відповідача судові витрати у вигляді судового збору. 
Відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат Брек Л.О. у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином та своєчасно, звернулися до суду з клопотанням про розгляд справи у їх відсутність, у якому висловили власну правову позиція та просили суд відмовити у задоволені позовних вимог, обгрунтовуючи це тим, що адвокатом Брек Л.О. долучено до справи копію ухвали Індустріального районного суду м. Харкова від 03 липня 2025 року у справі № 2029/11969/12 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, тому з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2026 року, справа № № 754/511/23 у цій справі виконавчі листи визнані такими, що не підлягають виконанню, а отже и стягнення заборгованості за позовною заявою є неможливим, оскільки основна вимога позивача про примусове стягнення боргу, підтверджена судовим рішенням, не може бути виконана в примусовому порядку, а тому до відповідних грошових вимог (щодо яких вичерпана можливість стягнення в примусовому порядку за судовим рішенням) не підлягають застосуванню правила частини другої статті 625 ЦК України (а.с. 234-238).
4. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, мотиви їх відхилення та врахування, мотивована оцінка суду аргументів сторін, порушені чи оспорені права, за захистом яких мало місце звернення до суду.
Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами спірні правовідносини виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем рішення суду з відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої в результаті ДТП, та стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних як компенсаційних нарахувань за прострочення грошового зобов`язання, спрямовані на відновлення майнового становища кредитора в порядку ст. 625 ЦК України.
Судом установлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31.10.2013 (а.с. 12-13, 17-20, 20-208) стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої в результаті ДТП 32328 грн 45 коп, витрати за оплату судово-автотоварознавчого висновку у сумі 707 грн 04 коп, а всього 33 035 (тридцять три тисячі тридцять п`ять ) грн 49 коп.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2000 (дві тисячі) грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої в результаті ДТП.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої в результаті ДТП, витрати на придбання медикаментів у сумі 745 (сімсот сорок п`ять) грн 41 коп.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої в результаті ДТП, 3000 (три тисячі) грн.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати на оплату юридичної допомоги 250 грн, та судовий збір у сумі 165 грн 18 коп, а всього 415 (чотириста п`ятнадцять) грн 18 коп.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати на оплату юридичної допомоги 250 грн, та судовий збір у сумі 165 грн 18 коп, а всього 415 ( чотириста п`ятнадцять) грн 18 коп.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати на оплату юридичної допомоги 250 грн та судовий збір в сумі 4 грн 77 коп, а всього - 254 грн 77 коп.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати на оплату юридичної допомоги 250 грн та судовий збір в сумі 4 грн 77 коп, а всього - 254 грн 77 коп.
Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь держави недоплачений ОСОБА_2 судовий збір у сумі 205 грн 06 коп, тобто по 102 грн 53 коп з кожного.
Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь держави недоплачений ОСОБА_1 судовий збір в сумі 107 грн 30 коп, тобто по 53 грн 65 коп з кожного. 
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 19.12.2012 рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31.10.2013 залишено без змін (а.с. 15-16).
Постановою про відкриття виконавчого провадження від 08.02.2014 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_11 з виконання виконавчого листа №2029/11969/12, виданого 05.02.2014 про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди у сумі 33 035,49 грн (а.с. 21).
Постановою про відкриття виконавчого провадження від 08.02.2014 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_12 з виконання виконавчого листа №2029/11969/12 виданого 05.02.2014 про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у сумі 2 000 грн (а.с. 22).
Постановою про відкриття виконавчого провадження від 08.02.2014 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_13 з виконання виконавчого листа №2029/11969/12 виданого 05.02.2014 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 415,18 грн (а.с. 23).
Постановою про відкриття виконавчого провадження від 08.02.2014 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_14 з виконання виконавчого листа №2029/11969/12 виданого 05.02.2014 про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди у сумі 745,41 грн (а.с. 24).
Постановою про відкриття виконавчого провадження від 08.02.2014 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_15 з виконання виконавчого листа №2029/11969/12 виданого 05.02.2014 про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди у сумі 3 000,00 грн (а.с. 25).
Постановою про відкриття виконавчого провадження від 08.02.2014 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_16 з виконання виконавчого листа №2029/11969/12 виданого 05.02.2014 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі 254,77 грн (а.с. 26).
З відповіді начальника відділу ОСОБА_6 на запит ОСОБА_1 вбачається, що 16.10.2015 відкрито виконавчі провадження № НОМЕР_8 та № НОМЕР_9 з виконання виконавчого листа №2029/11969/12 виданого 05.02.2014 про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у сумі 2 000 грн та з виконання виконавчого листа №2029/11969/12 виданого 05.02.2014 про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди у сумі 33 035,49 грн. Згідно даних АСВП по виконавчому провадженню № НОМЕР_8 було всього стягнуто з боржника 1 528,43 грн, у тому числі витрати виконавчого провадження 150,00 грн, виконавчого збору 200,00 на користь ОСОБА_1 1 178,43 грн.; по виконавчому провадженню № НОМЕР_9 всього стягнуто з боржника 580,00 грн, у тому числі витрат виконавчого провадження 100,00 грн, виконавчого збору 148,18 грн, на користь ОСОБА_1 331,82 грн (а.с. 27).
З відповіді начальника відділу ОСОБА_6 на запит ОСОБА_2 вбачається, що 16.10.2015 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_10 з виконання виконавчого листа №2029/11969/12 виданого 05.02.2014 про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди у сумі 3 000,00 грн. Згідно даних АСВП по виконавчому провадженню № НОМЕР_10 кошти на депозитний рахунок відділу не надходили та користь ОСОБА_2 не перераховувались (а.с. 28, 210-11).
Постановою про повернення виконавчого документу стягувачу від 18.11.2022 у виконавчому провадженню № НОМЕР_10 повернуто стягувачу виконавчий документ з виконання виконавчого листа №2029/11969/12 виданого 05.02.2014 про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди у сумі 3 000,00 грн. Виконавчий документ може бути повторно пред`явлений до виконання у строк до 18.11.2025 (а.с. 29). Виконавчий лист направлено ОСОБА_2 , згідно супровідного листа № ЕП-1 від 18.11.2022 (а.с. 29 на звороті - 30).
Постановою про повернення виконавчого документу стягувачу від 18.11.2022 у виконавчому провадженню № НОМЕР_8 повернуто стягувачу виконавчий документ з виконання виконавчого листа №2029/11969/12 виданого 05.02.2014 про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у сумі 2 000 грн. Виконавчий документ може бути повторно пред`явлений до виконання у строк до 18.11.2025 (а.с. 31). Виконавчий лист направлено ОСОБА_1 , згідно супровідного листа № ЕП-1 від 18.11.2022 (а.с. 31 на звороті - 32).
Постановою про повернення виконавчого документу стягувачу від 18.11.2022 у виконавчому провадженню № НОМЕР_9 повернуто стягувачу виконавчий документ з виконання виконавчого листа №2029/11969/12 виданого 05.02.2014 про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди у сумі 33 035,49 грн. Виконавчий документ може бути повторно пред`явлений до виконання у строк до 18.11.2025 (а.с. 33). Виконавчий лист направлено ОСОБА_1 , згідно супровідного листа № ЕП-1 від 18.11.2022 (а.с. 33 на звороті - 34).
Постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 16.08.2019 у виконавчому провадженні № НОМЕР_10 з виконання виконавчого листа №2029/11969/12 виданого 05.02.2014 про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди у сумі 3 000,00 грн звернуто стягнення на доходи ОСОБА_3 , що отримує дохід у Товариство з обмеженою відповідальністю "УПЕК ТРЕЙДИНГ" (а.с. 111).
Постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 16.08.2019 у виконавчому провадженні № НОМЕР_9 з виконання виконавчого листа №2029/11969/12 виданого 05.02.2014 про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди у сумі 33 035,49 грн звернуто стягнення на доходи ОСОБА_3 , що отримує дохід у Товариство з обмеженою відповідальністю "УПЕК ТРЕЙДИНГ" (а.с. 112).
Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 03.07.2025 визнано виконавчий лист по цивільній справі №2029/11969/12 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої в результаті ДТП, виданий Орджонікідзевським районним судом м. Харкова 05.02.2014, на виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31.10.2013 про стягнення про стягнення суми боргу в сумі 33 035,49 грн з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 - таким, що не підлягає виконанню.
Визнано виконавчий лист по цивільній справі №2029/11969/12 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої в результаті ДТП, виданий Орджонікідзевським районним судом м. Харкова 05.02.2014, на виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31.10.2013 про стягнення про стягнення моральної шкоди в сумі 3000 грн з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 - таким, що не підлягає виконанню.
Визнано виконавчий лист по цивільній справі №2029/11969/12 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої в результаті ДТП, виданий Орджонікідзевським районним судом м. Харкова 05.02.2014, на виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31.10.2013 про стягнення про стягнення суми боргу в сумі 745,41 грн з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 - таким, що не підлягає виконанню (в електронному вигляді, ).
З листа, наданого Індустріальним відділом державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вбачається, що по виконавчому провадженню № НОМЕР_8 всього стягнуто з боржника 1 528,43 грн у томі числі витрат виконавчого провадження 150,00грн, виконавчого збору 200,00 грн, на користь ОСОБА_1 1 178,43 грн. По виконавчому провадженню № НОМЕР_9 всього стягнуто з боржника 725,46 грн у томі числі витрат виконавчого провадження 100,00грн, виконавчого збору 148,18 грн, на користь ОСОБА_1 477,28 грн. По виконавчому провадженню № НОМЕР_10 кошти на депозитний рахунок відділу не надходили та на користь ОСОБА_2 не перераховувались (а.с. 160), 
Згідно з розпорядженням № НОМЕР_8 від 10.04.2020 (а.с. 161, 170, 212) грошові кошти у сумі 1 328,43 грн, що надійшли 20.12.2019 на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа № 2029/11969/12, виданого 05.02.2014, перераховано 978,43 грн на користь ОСОБА_1 , 200,00 грн виконавчого збору та 150 грн витрат виконавчого провадження в Державну казначейську службу України.
Згідно з розпорядженням № НОМЕР_8 від 28.09.2020 (а.с. 161/на звороті, 171, 213) грошові кошти у сумі 200,00 грн, що надійшли 28.05.2020 на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа № 2029/11969/12, виданого 05.02.2014, перераховано 200,00 грн на користь ОСОБА_1 .
Згідно з розпорядженням № НОМЕР_9 від 07.05.2020 (а.с. 162, 171а, 214) грошові кошти у сумі 45,46, що надійшли 17.04.2019; 50,00 грн, що надійшли 25.06.2019 та 30,00 грн, що надійшли 09.08.2019 на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа № 2029/11969/12, виданого 05.02.2014, перераховано 125,46 грн виконавчого збору в Державну казначейську службу України.
Згідно з розпорядженням № НОМЕР_9 від 11.03.2019 (а.с. 163, 172, 215) грошові кошти у сумі 50,00 грн, що надійшли 28.12.2018 та 50,00 грн, що надійшли 24.01.2019 на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа № 2029/11969/12, виданого 05.02.2014, перераховано 90,91 грн на користь ОСОБА_1 , 9,09 грн виконавчого збору в УДКСУ в Індустріальному районі м. Харкова.
Згідно з розпорядженням № НОМЕР_9 від 03.04.2019 (а.с. 163/на звороті, 173, 216) грошові кошти у сумі 50,00 грн, що надійшли 22.03.2019 на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа № 2029/11969/12, виданого 05.02.2014, перераховано 45,46 грн на користь ОСОБА_1 , 4,54 грн виконавчого збору в УДКСУ в Індустріальному районі м. Харкова.
Згідно з розпорядженням № НОМЕР_9 від 08.06.2018 (а.с. 164, 174, 217) грошові кошти у сумі 100,00 грн, що надійшли 01.03.2018 на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа № 2029/11969/12, виданого 05.02.2014, перераховано 100,00 грн на користь ОСОБА_1 .
Згідно з розпорядженням № НОМЕР_9 від 12.12.2018 (а.с. 164/на звороті, 175, 218) грошові кошти у сумі 50,00 грн, що надійшли 27.07.2019, та 50,00 грн, що надійшли 04.10.2018 на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа № 2029/11969/12, виданого 05.02.2014, перераховано 90,91 грн на користь ОСОБА_1 , 9,09 грн виконавчого збору в УДКСУ в Індустріальному районі м. Харкова
Згідно з розпорядженням № НОМЕР_9 від 24.11.2017 (а.с. 165, 176, 219) грошові кошти у сумі 50,00 грн, що надійшли 11.10.2017, та 50,00 грн, що надійшли 09.11.2017 на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа № 2029/11969/12, виданого 05.02.2014, перераховано 100,00 грн витрат виконавчого провадження, в тому числі за користування АСВП у розмірі 51,00 грн.
Згідно з розпорядженням № НОМЕР_9 від 21.07.2018 (а.с. 165/на звороті, 177, 220) грошові кошти у сумі 50,00 грн, що надійшли 08.06.2018, та 100,00 грн, що надійшли 14.06.2018 на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа № 2029/11969/12, виданого 05.02.2014, перераховано 150,00 грн на користь ОСОБА_1 .
5.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
 
Суд під час розгляду справи керується принципом верховенства права та розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Вирішуючи спір, суд установив, що між сторонами виникли спірні правовідносини у зв`язку з неналежним виконанням рішення суду з відшкодування матеріальної та моральної шкоди та стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних як компенсаційних нарахувань за прострочення грошового зобов`язання, спрямовані на відновлення майнового становища кредитора в порядку ст. 625 ЦК України, що регулюються Цивільним кодексом України (надалі за текстом - ЦК України) тощо. 
Основною конституційною засадою судочинства, серед іншого, є обов`язковість судового рішення (п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України), що є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно з положеннями ст. 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Обов`язковість судових рішень, що набрали законної сили, для їх виконання на всій території України передбачена також приписами Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» та особливості їх виконання.
Згідно з частинами першою, п`ятою статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. 
Отже, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, але також завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі й інші юридичні факти (частина друга статті 11 ЦК України). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між суб`єктом, який таку шкоду завдав, і потерпілим. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або не грошовим.
За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина друга статті 509 ЦК України).
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зокрема, за змістом ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
За загальним правилом зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. 
Загальні підходи до визначення змісту порушення зобов`язань містяться в ст. 610 ЦК України, відповідно до якої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. 
Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (ч. 2 ст. 615 ЦК України). 
За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат стягувача від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. 
У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16 (провадження № 14 446цс18). 
Відповідно до п. 8.35 постанови від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).
У пункті 8.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.
При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених ст. 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у п. 54 постанови від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та п. 6.19. постанови від 24.02.2020 у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19).
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.01.2019 у справі № 127/15672/16 (провадження № 14-254цс19).
За змістом ст. 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 
За статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.
З огляду на вказане можна зробити висновок, що з набранням чинності рішення суду про стягнення заборгованості у боржника виникає зобов`язання сплатити точно визначений розмір шкоди, однак саме зобов`язання виникло між сторонами на підставі договору позики.
Згідно п. 5 ч. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Водночас відповідно до ч. 6 ст.13 ЦК України в разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені ч. 2 - 5 цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.
Так, за вимогами зазначеної статті Кодексу цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах; при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства тощо.
Системний аналіз ст. 13, 15 ЦК України свідчить про те, що зловживанням своїми правами слід вважати такі дії особи, які здійснюються на шкоду цивільним правам і інтересам інших осіб. Саме з моменту порушення, невизнання або оспорювання цивільного права у особи виникають підстави для його захисту у судовому порядку. При цьому ч. 6 ст. 13 ЦК України передбачено не обов`язок суду припинити зловживання правами чи застосувати інші наслідки, встановлені законом (оскільки встановлення обставин зловживання правами передбачає відповідний порядок та послідовність процедурних та процесуальних дій), а саме право особи на звернення до суду, який за результатами розгляду судової справи має обов`язок прийняти рішення по суті розгляду такої заяви.
 
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч.1, 2 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч.1 ст.12, ч.1 ст.13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ч. 1, 2, 3 ст.89 ЦПК України).
6.Висновки суду.
 
Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.
 
Суд бере до уваги, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31.10.2013 (а.с. 12-13, 17-20, 20-208) стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої в результаті ДТП 32328 грн 45 коп, витрати за оплату судово-автотоварознавчого висновку в сумі 707 грн 04 коп, а всього 33 035 ( тридцять три тисячі тридцять п`ять ) грн 49 коп, та моральної шкоди, спричиненої в результаті ДТП, в сумі 2000 ( дві тисячі) грн; стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої в результаті ДТП, витрати на придбання медикаментів в сумі 745 ( сімсот сорок п`ять) грн 41 коп, та моральної шкоди, спричиненої в результаті ДТП, 3000 ( три тисячі) грн; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати на оплату юридичної допомоги 250 грн, та судовий збір в сумі 165 грн 18 коп, а всього 415 ( чотириста п`ятнадцять) грн 18 коп; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати на оплату юридичної допомоги 250 грн, та судовий збір в сумі 165 грн 18 коп, а всього 415 ( чотириста п`ятнадцять) грн 18 коп; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати на оплату юридичної допомоги 250 грн та судовий збір в сумі 4 грн 77 коп ,а всього - 254 грн 77 коп; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати на оплату юридичної допомоги 250 грн та судовий збір в сумі 4 грн 77 коп, а всього - 254 грн 77 коп.
З огляду на вказане, беручи до уваги аналіз змісту статей 524, 533 - 535 і 625 ЦК України, суд дійшов висновку, що з набранням чинності рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31.10.2013 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в рахунок відшкодування шкоди коштів у боржника виникає зобов`язання сплатити точно визначений розмір шкоди, отже, суд дійшов переконання, що між сторонами виникли грошові зобов`язання на підставі рішення суду. 
Судове рішення, що набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
На підставі зазначеного вище рішення суду, 16.10.2015 відкрито виконавчі провадження № НОМЕР_8 з виконання виконавчого листа № 2029/11969/12 виданого 05.02.2014 про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у сумі 2 000 грн та № НОМЕР_9 з виконання виконавчого листа №2029/11969/12 виданого 05.02.2014 про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди у сумі 33 035,49 грн, виконавче провадження № НОМЕР_10 з виконання виконавчого листа №2029/11969/12 виданого 05.02.2014 про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди у сумі 3 000,00 грн.
Суд відхиляє доводи позивачів та їх розрахунки, наведенні у запереченнях (а.с. 199, 204, 239), згідно з яких позивачі вважають, що відповідач ОСОБА_3 здійснював часткові платежі в рахунок погашення заборгованості, зокрема в загальній сумі 1 924,89 грн, чим погашено заборгованість матеріальної шкоди на рахунок ОСОБА_1 , що підтверджується матеріалами виконавчих проваджень та листами органу державної виконавчої служби, а саме: 11.10.2017 - 50 грн 01.03.2018 - 100 грн 08.06.2018 - 50 грн 27.07.2018 - 50 грн 28.12.2018 - 50 грн 22.03.2019 - 50 грн 17.04.2019 - 46,46 грн 20.12.2019 - 1328,43 грн 28.05.2020 - 200 грн.
Суд зауважує, що згідно листа Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, установлено, що по виконавчому провадженню № НОМЕР_8 всього стягнуто з боржника 1 528,43 грн, у томі числі витрат виконавчого провадження 150,00 грн, виконавчого збору 200,00 грн, на користь ОСОБА_1 1 178,43 грн. По виконавчому провадженню № НОМЕР_9 всього стягнуто з боржника 725,46 грн, у томі числі витрат виконавчого провадження 100,00 грн, виконавчого збору 148,18 грн, на користь ОСОБА_1 477,28 грн. По виконавчому провадженню № НОМЕР_10 кошти на депозитний рахунок відділу не надходили та на користь ОСОБА_2 не перераховувались (а.с. 160).
Суд бере до уваги розпорядження № НОМЕР_9 та № НОМЕР_8, за якими встановлено, що на користь ОСОБА_1 за період 21.07.2018 по 10.04.2020 стягнуто 1 178,43 грн при примусовому виконанні виконавчого документа № 2029/11969/12, виданого 05.02.2014, зокрема відшкодування моральної шкоди у сумі 2 000 грн за виконавчим провадженням № НОМЕР_8 (а.с. (а.с. 161, 170, 212; 161/на звороті, 171, 213) та 477,28 грн при примусовому виконанні виконавчого документа № 2029/11969/12, виданого 05.02.2014, зокрема відшкодування матеріальної шкоди у сумі 33 035,49 грн за виконавчим провадженням № НОМЕР_9 (а.с. 163, 172, 215; 163/на звороті, 173, 216; 164, 174, 217; 164/на звороті, 175, 218; 165/на звороті, 177, 220).
З урахуванням наведеного, суд дійшов переконання, що позивачами помилково враховано стягнуті з боржника суми витрат на виконавче провадження з урахуванням виконавчого збору до сум погашення заборгованості матеріальної та моральної шкоди, які сплачено на користь ОСОБА_1 , що призвело до некоректного уточненого розрахунку, оскільки фактично на користь ОСОБА_1 за період 21.07.2018 по 10.04.2020 стягнуто 1 178,43 грн на відшкодування моральної шкоди, та 477,28 грн на відшкодування матеріальної шкоди, а не 1 924,89 грн, як стверджує позивач (а.с. 204). 
Заразом, судом враховано уточнений розрахунок, згідно якого позивачі просять стягнути з відповідача інфляційні втрати та три відсотки річних за весь час прострочення, зокрема нарахованих на суму 35 035,49 грн (33 035,49 грн (ВП НОМЕР_9) + 2 000,00 грн (ВП НОМЕР_8) = 35 035,49 грн), та на суму 3 000,00 грн (ВП НОМЕР_10). 
Суд зауважує, що ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 03.07.2025 виконавчі листи по цивільній справі №2029/11969/12 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої в результаті ДТП, виданий Орджонікідзевським районним судом м. Харкова 05.02.2014, на виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31.10.2013 про стягнення суми боргу в сумі 33 035,49 грн з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 ; про стягнення про стягнення моральної шкоди в сумі 3000 грн з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 ; про стягнення про стягнення суми боргу в сумі 745,41 грн з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 - визнані такими, що не підлягає виконанню (а.с. 221-224).
 
Враховуючи зазначене вище, суд ставиться критично до доводів позивача, що ухвала Індустріального районного суду м. Харкова від 03.07.2025 стосується виключно виконавчих листів та не скасовує рішення суду від 31.10.2013, яке є чинним, оскільки чинність рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31.10.2013 ніхто під сумніві не ставить, заразом суд бере до уваги доводи представника відповідача, що виконавчі листи видані на виконання Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31.10.2013, в частині стягнення боргу з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в сумі 33 035,49 грн, моральної шкоди в сумі 3000 грн та з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі 745,41 грн визнані такими, що не підлягає виконанню, а отже і стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за позовною заявою є неможливим. 
 
Суд погоджується з доводами позивачів, що нарахування трьох процентів річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України має компенсаційний, а не штрафний характер, є способом захисту майнового права кредитора та полягає у відшкодуванні втрат від знецінення грошових коштів і компенсації за користування ними боржником, заразом Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах, зокрема від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, від 03.10.2023 у справі № 366/203/21, від 09.11.2023 у справі № 420/24111/19, зазначала, що інфляційні втрати та три проценти річних нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання, а зобов`язання зі сплати інфляційних втрат і трьох процентів річних є акцесорним (додатковим) щодо основного зобов`язання, залежить від нього та поділяє його правову долю.
 
Оскільки ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 03.07.2025 виконавчі листи по цивільній справі №2029/11969/12 про стягнення суми боргу в сумі, зокрема: 33 035,49 грн, 3000 грн та 745,41 грн, визнано такими, що не підлягає виконанню, то в силу положень п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню, що свідчить втрату позивачами як стягувачами своїх прав на примусове виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31.10.2013 про стягнення основного боргу, тобто попередньо підтверджена судовим рішенням вимога про стягнення заборгованості не може бути реалізована у примусовому порядку.
 
Отже, суд дійшов переконання, що визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки ця норма підлягає застосуванню за наявності грошового зобов`язання, яке підлягає примусовому виконанню, оскільки буде складатися нерозумна ситуація, за якою після втрати права на примусове виконання судового рішення про стягнення основного боргу і припинення можливості його реалізації, зокрема у зв`язку з визнанням ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 03.07.2025 виконавчих листів по цивільній справі №2029/11969/12 про стягнення суми боргу в сумі 33 035,49 грн, 3000 грн та 745,41 грн такими, що не підлягає виконанню,  за обставин неможливості виконання захисту основної вимоги (про стягнення основної суми боргу) кредитор зберігатиме можливість постійно подавати вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на невиконувану вимогу, що суперечитиме принципу правової визначеності.
 
Беручи до уваги зазначене, суд відхиляє доводи позивачів як недоречні, що невиконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 31.10.2013, яке набрало законної сили, суперечить принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності, оскільки саме надання стягувачу можливості постійно пред`являти вимоги до боржника про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на невиконувану вимогу, буде суперечити принципу правової визначеності.
 
Суд гарантує право на справедливий суд як стягувачу, так і боржнику, оскільки має враховувати не лише майнові інтереси стягувача, а й захищати права та інтереси боржника, який у такому випадку правомірно протягом тривалого періоду міг розраховувати на відсутність загрози примусового виконання рішення та притягнення до відповідальності за його невиконання.
 
Отже, зобов`язання зі сплати боргу, яке засвідчене судовим рішенням про його примусове стягнення, можливість виконання якого втрачена, не може вважатися припиненим у матеріально-правовому сенсі (може бути виконаним добровільно боржником). Проте таке зобов`язання вважається тим зобов`язанням, вимоги за яким позбавлені примусового захисту, проте добровільне виконання яких визнається належним. У такому випадку до відповідних грошових вимог (щодо яких вичерпана можливість стягнення в примусовому порядку за судовим рішенням) не можна застосовувати правила ч. 2 ст. 625 ЦК України, що узгоджується з висновками висвітленими у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2026 року у справі № 754/511/23 (провадження № 14-63цс25).
 
Заразом, суд дійшов висновку, що за загальним правилом невиконання судового рішення, яке набрало законної сили, може суперечити принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності, однак у спірній ситуації Верховний Суд керується таким. 
 
Також, суд відхиляє доводи відповідача, що якщо судовим рішенням вже стягнуто з боржника суму боргу, проте стягувач вичерпав можливість пред`явлення виконавчого документу до виконання і такий документ не перебуває на виконанні, зобов`язання вважається натуральним, що тягне неможливість стягнення боржником сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, з посиланням на висновок КГС викладений у постанові ВС від 22.98.2024 р. у справі № 916/735/23 (а.с. 158).
 
Суд, керуючись ст. 263 ЦПК України, бере до уваги, що у постанові Велика Палата Верховного Суду від 11 лютого 2026 року у справі № 754/511/23 (провадження № 14-63цс25) відступила від висновків, наведених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.09.2021 у справі № 759/4755/19, за змістом яких, коли кредитор уже скористався судовим захистом - рішенням суду з боржника стягнуто суму основного боргу, то таке зобов`язання не може вважатися натуральним навіть за умов пропуску стягувачем строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання і відмови в поновленні цього строку судом, оскільки такі обставини не мають правового значення, а кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, нарахованих на таке невиконане зобов`язання. 
 
Суд зауважує, що окрім наведеного, висновок КГС викладений у постанові ВС від 22.98.2024 у справі № 916/735/23 не є тотожним обставинам цієї справи, тому не застосовується судом. 
 
Отже, з урахуванням обставин цієї справи, беручи до уваги висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.03.2026 справа № 369/13342/23 (провадження № 61-9705св25), суд дійшов висновку, що нарахування інфляційного стягнення та трьох відсотків на суму заборгованості за виконавчими листами, які визнані ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 03.07.2025 такими, що не підлягають виконанню, буде суперечити принципу правової визначеності, та свідчить про неможливість застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема про стягнення суми боргу в сумі 33 035,49 грн на відшкодування матеріальної шкоди з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 ; та стягнення моральної шкоди в сумі 3000 грн та на відшкодування матеріальної шкоди у сумі 745, 41 грн з ОСОБА_3 на користь з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 .
 
Щодо нарахування інфляційного стягнення та трьох відсотків про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди у сумі 2 000 грн (ВП НОМЕР_8), суд зазначає, що згідно розпорядження № НОМЕР_8 від 10.04.2020 (а.с. 161, 170, 212) та № НОМЕР_8 від 28.09.2020 (а.с. 161/на звороті, 171, 213), на користь ОСОБА_1 перераховано грошові кошти у сумі 978,43 грн та 200,00 грн саме на погашення моральної шкоди, що становить у загальній сумі 1 178,43 грн. За таких обставин, застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягає на суму 821,57 грн (2 000,00 грн - 1 178,43 грн = 821,57 грн).
 
Суд бере до уваги період зазначений позивачем, за який нараховуються інфляційні втрати з 19.12.2013 по 16.10.2015, формулу: інфляційне нарахування = (сума боргу) * (індекс інфляції) / 100% - (сума боргу) та індексу інфляції, за період з січня 2014 року по жовтень 2015 року, який становить 174,2258298755%.
 
Суд відхиляє доводи представника відповідача про застосування строків позовної давності до стягнення 3% річних та інфляційних втрат, оскільки на вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, які нараховані й заявлені внаслідок невиконання грошового зобов`язання позовна давність не поширюється, оскільки інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання, що узгоджується з правовим висновком ОП КЦС ВС від 2 лютого 2026 року у справі № 716/1842/24 (провадження № 61-1735сво25).
 
Отже, сума інфляційних втрат за вказаний період становить:
 
821,75 грн * (174,2258298755% / 100%) - 821,75 грн = 609,94 грн.
 
Індексу інфляції, за період з 16.10.2015 по 11.02.2025 становить 260,9579918386%
 
Отже, сума інфляційних втрат за вказаний період становить:
 
821,75 грн * (260,9579918386% / 100%) - 821,75 грн = 1 322,66 грн.
 
За таких обставин, загальна сума інфляційних втрат становить 1 932,60 грн.
 
Період, за який нараховуються 3% річних з 19.12.2013 по 16.10.2015 за наступною формулою: Сума * (3% / 100%) * (період / Рік).
 
Суд бере до уваги надані позивачами розрахунки, зокрема, що стосується 3% річних, за період з 19.12.2013 по 16.10.2015.

 
Сума боргу 	Період заборгованості 	Кількість днів прострочення 	Кількість днів у році 	3% річних 	Сума боргу з врахування 	
821,75 грн 	19.12.2013- 	13 	365 	0,87 грн 	822,62 грн 	
821,75 грн 	01.01.2014- 	365 	365 	24,65 грн 	847,27 грн 	
821,75 грн 	01.01.2015- 	289 	365 	19,51 грн 	866,78 грн 	

Отже, 3% річних за період з 19.12.2013 по 16.10.2015 становить 45,03 грн.
 
Суд бере до уваги надані позивачами розрахунки, зокрема, що стосується 3% річних, за період з 16.10.2015 по 11.02.2025.

 
Сума боргу 	Період заборгованості 	Кількість днів прострочення 	Кількість днів у році 	3% річних 	Сума боргу з врахування 	
821,75 грн 	16.10.2015- 	77 	365 	5,19 грн 	826,94 грн 	
821,75 грн 	01.01.2016- 	366 	366 	24,65 грн 	851,59 грн 	
821,75 грн 	01.01.2017- 	365 	365 	24,65 грн 	876,24 грн 	
821,75 грн 	01.01.2018- 	365 	365 	24,65 грн 	900,89 грн 	
821,75 грн 	01.01.2019- 	365 	365 	24,65 грн 	925,54 грн 	
821,75 грн 	01.01.2020- 	366 	366 	24,65 грн 	950,19 грн 	
821,75 грн 	01.01.2021- 	365 	365 	24,65 грн 	974,84 грн 	
821,75 грн 	01.01.2022- 	365 	365 	24,65 грн 	999,49 грн 	
821,75 грн 	01.01.2023- 	365 	365 	24,65 грн 	1 024,14 грн 	
821,75 грн 	01.01.2024- 	366 	366 	24,65 грн 	1 048,79 грн 	
821,75 грн 	01.01.2025- 	42 	365 	0,28 грн 	1 049,07 грн 	

Отже, 3% річних за період з 16.10.2015 по 11.02.2025 становить 227,32 грн.
 
За таких обставин, загальна сума 3% річних становить 272,35 грн.
 
Враховуючи викладене вище, суд дійшов переконання про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати та 3 % річних у сумі 2 204 (дві тисячі двісті чотири) грн 95 коп, з яких: 1 932 (одна тисяча дев`ятсот тридцять дві) грн 60 коп - інфляційні втрати; 272 (двісті сімдесят дві) грн 35 коп - 3% річних за весь час прострочення зобов`язання про відшкодування моральної шкоди у сумі 821,57 грн, з урахуванням вже перерахованих коштів на користь ОСОБА_1 у сумі 978,43 грн та 200,00 грн, саме на погашення моральної шкоди, згідно з розпорядженням № НОМЕР_8 від 10.04.2020 (а.с. 161, 170, 212) та № НОМЕР_8 від 28.09.2020 (а.с. 161/на звороті, 171, 213). В іншій частині позову відмовити. 
Отже, ухвалюючи судове рішення, суд керується ст. 265 ЦПК України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
7. Розподіл судових витрат
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Згідно з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір в сумі 1 211,20 грн (а.с. 6) Та позивачкою ОСОБА_2 сплачено судовий збір в сумі 1 211,20 грн (а.с. 7).
За приписами ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з вимогами ст.141 ЦПК України, з урахуванням наведеного, оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.
З урахуванням, що позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без задоволення, судові витрати покладаються на позивачку.
Враховуючи, що задоволено вимогу позивача ОСОБА_1 частково, зокрема первісну вимогу заявлено в сумі стягнення 91 267,38 грн, що становить 100 %, задоволено у сумі 2 204,95 грн, що становить 2,41 %, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача розміру судового збору, у сумі 29,18 грн: 91 267,38 грн=100%, 2 204,95 грн=2,41%, відповідно 1 211,20 х 2,41% = 29,18 грн, оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. 
Керуючись ст. 4, 5, 7, 10, 11, 12, 13, 43, 76-81, 83, 83, 84, 89, 133, 141, ст.178, 247, 258, 259, 263-265, ч.4 ст.268, ст. 273, 274-279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та три проценти річних задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму інфляційних втрат та 3 % річних за весь час прострочення у розмірі 2 204 (дві тисячі двісті чотири) грн 95 коп, з яких: 1 932 (одна тисяча дев`ятсот тридцять дві) грн 60 коп - інфляційні втрати; 272 (двісті сімдесят дві) грн 35 коп - 3% річних.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 29 (двадцять дев`ять) грн 18 коп.
У задоволені решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).
 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України).
 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу (ст.354 ЦПК України).
 
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).
 
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч.4 ст.268 ЦПК України).
 
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки: http://og.hr.court.gov.ua /sud2029/.

 
Повне ім`я сторін:
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий 08.08.2006 Орджонікідзевським РВ ГУМВС України в Харківській області, тел. НОМЕР_5 .
Позивачка - ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , тел. НОМЕР_6 .
Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт № НОМЕР_7 .

Суддя          Д.Г. Паляничко