ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

16 квітня 2026 року	Справа №160/36043/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рищенко А. Ю. 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

18.12.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 з вимогами:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , щодо не нарахування та виплати ОСОБА_1 під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 підйомної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення у зв`язку з переїздом на нове місце військової служби в інший населений пункт.
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити підйомну допомогу ОСОБА_1 в розмірі місячного грошового забезпечення у зв`язку з переїздом на нове місце військової служби в інший населений пункт із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач подав до командира військової частини НОМЕР_3 рапорт з проханням виплатити йому підйомну допомогу у розмірі місячного грошового забезпечення у зв`язку з переїздом до нового місяця служби із попереднього місця служби. Однак, станом на дату подачі позову військова частина НОМЕР_3 не здійснила зазначену виплату, а тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав, оскільки вважає таку бездіяльність відповідача протиправною.
Ухвалою суду від 25.12.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
09.01.2026 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечив проти вимог викладених у позові, та зазначив, що Військова частина НОМЕР_3 в період з 01.03.2022 по 22.07.2025 була відокремленим підрозділом, що зареєстрований у відомчому обліку Міністерства оборони України у ЄДРПОУ за кодом НОМЕР_4 , підпорядковувалась військовій частині НОМЕР_1 , як окремий батальйон управлінню бригади, та перебувала на її фінансовому забезпеченні. Відповідно до директиви Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 13 червня 2025 року № Д-35/ДСК «Про проведення додаткових організаційних заходів у військах оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в 2025 році» відбулось переформатування військової частини НОМЕР_1 та підпорядкованих їй військових частин, в результаті якої з 22.07.2025 підпорядковані військові частини НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_3 , НОМЕР_8 , як відокремлені підрозділи були припинені, а військова частина НОМЕР_1 стала єдиним правонаступником всіх прав та обов`язків припинених військових частин. Документ сформований в системі «Електронний суд» 09.01.2026 4 У зв`язку зі припиненням військової частини НОМЕР_3 як відокремленого підрозділу було припинено використання засобів СЕДО за кодом НОМЕР_4 з 22.07.2025. Як свідчать матеріали позову рапорт позивачки від 31.07.2025 був начебто направлений 31.07.2025 засобами СЕДО на бланку військової частини НОМЕР_9 . Сам по собі факт оформлення особистого рапорту військовослужбовця на бланку військової частини є грубим порушенням Інструкції з діловодства ЗСУ, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 31.01.2024 № 40, оскільки на бланку військової частини документи можуть виготовлятись лише з питань службової діяльності, та ніколи – особистих питань. Проте, з урахуванням припинення військової частини НОМЕР_3 як відокремленого підрозділу, рапорт позивачки не був отриманий та не міг бути розглянутий командиром військової частини НОМЕР_3 .
Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , проходила військову службу в Військовій частині НОМЕР_3 .
Листом від 31.07.2025 року №9/341 від імені Військової частини НОМЕР_9 позивач підготував до командира військової частини НОМЕР_3 рапорт з проханням виплатити йому підйомну допомогу у розмірі місячного грошового забезпечення у зв`язку з переїздом до нового місяця служби з одного населеного пункту до іншого у зв`язку із призначенням на посаду «Начальника служби захисту інформації в автоматизованих системах» військової частини НОМЕР_3 згідно наказу Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 »(по особовому складу) від 31.10.2024 року №453.
На рапорті міститься відмітка «Передати засобами СЕДО».
З матеріалів справи вбачається, що 30.09.2025 року представник позивача, ОСОБА_2 , звертався з адвокатським запитом до Міністерства оборони України з питанням щодо стану розгляду документів про призначення виплат ОСОБА_1 .
Відповідь Міністерства оборони України на адвокатський запит представника позивача в матеріалах справи відсутня.
Вважаючи бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , щодо не нарахування та виплати ОСОБА_1 під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 підйомної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення у зв`язку з переїздом на нове місце військової служби в інший населений пункт протиправною, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відносини між державою та громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України регулюються Законом України від 25 березня 1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-XII).
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону № 2232-XII Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом призову громадян України на військову службу та прийняття громадян України на військову службу за контрактом. Основи державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей, встановлення єдиної системи соціального та правового захисту, гарантії сприятливих умов для реалізації військовослужбовцями та членами їхніх сімей конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначені Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII).
Відповідно до частини третьої статті 9-1 Закону №2011-XII при переміщенні військовослужбовців на нове місце військової служби в інший населений пункт у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу із терміном навчання не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини, їм виплачується:
- підйомна допомога у розмірі місячного грошового забезпечення військовослужбовця та 50 % місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї, який переїжджає разом із ним;
- добові, встановлені Кабінетом Міністрів України, за кожен день перебування в дорозі на військовослужбовця та кожного члена його сім`ї, який переїжджає разом із ним.
Умови та порядок виплати підйомної допомоги для військовослужбовців Збройних Сил України визначені Порядком виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, який затверджений Наказом Міністерства оборони України від 05.02.2018 №45 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28 лютого 2018 за №247/31699)
Відповідно до п. 1 Порядку у разі переїзду військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, та тих, які проходять кадрову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), на нове місце військової служби в інший населений пункт у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням на навчання до вищих військових навчальних закладів, вищих навчальних закладів, які мають військові навчальні підрозділи (далі - військові навчальні заклади), та військових коледжів або навчальних центрів (навчальних підрозділів), термін навчання в яких становить шість місяців і більше, без збереження посади за попереднім місцем служби або у зв`язку з передислокацією військової частини (підрозділу військової частини), установи, організації (далі - військова частина) їм виплачується:
- підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена його сім`ї, який переїхав з ним на нове місце військової служби;
- добові, встановлені Кабінетом Міністрів України для працівників, які перебувають у відрядженні, за кожний день перебування в дорозі (далі - добові) на військовослужбовця та кожного члена його сім`ї, який переїхав разом з ним.
Пункт 2 Порядку передбачає, що право на отримання підйомної допомоги і добових для військовослужбовців виникає:
на дату прийняття військовослужбовцем посади та справ - для військовослужбовців, які переїхали на нове місце служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посаду;
на дату зарахування на навчання - для військовослужбовців, які зараховані на навчання до військових навчальних закладів;
на дату прибуття до місця дислокації, оголошений наказом командира військової частини, - для військовослужбовців, які переїхали на нове місце служби у складі військової частини (підрозділу) в інший населений пункт.
Відповідно до п. 8 Порядку підйомна допомога військовослужбовцям, у тому числі на членів сім`ї, виплачується не більш як за два переїзди військовослужбовця протягом календарного року, пов`язані з призначенням на посади чи передислокацією військової частини (підрозділу).
Як вказано у абзаці 5 п. 2 Порядку, розмір підйомної допомоги обчислюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, установлених військовослужбовцю за новим місцем військової служби на дату, коли військовослужбовець приступив до виконання обов`язків за посадою (зарахування на навчання), або на дату прибуття до нового місця дислокації військової частини, на членів сім`ї - на дату реєстрації рапорту військовослужбовця про виплату підйомної допомоги на членів сім`ї військовослужбовця, які переїхали з ним до нового місця військової служби.
Згідно з п. 5 Порядку підйомна допомога та добові в разі переїзду на нове місце військової служби на членів сім`ї військовослужбовця виплачуються на підставі наказу командира військової частини із зазначенням у ньому нарахованої суми до виплати, який видається на підставі рапорту військовослужбовця про виплату підйомної допомоги на членів сім`ї військовослужбовця, які переїхали з ним до нового місця військової служби із застосуванням автоматичних (автоматизованих) систем опрацювання даних за умови наявності (використання) таких систем у військовій частині (установі).
Отже, як вбачається з наведених норм, автоматично підйомна допомога не виплачується, оскільки для її отримання військовослужбовець зобов`язаний особисто подати рапорт, на підставі якого видається наказ на виплату коштів.
Це означає, що військовослужбовець повинен подати рапорт, у якому зазначається прохання виплатити підйомну допомогу на себе, виплатити підйомну допомогу на членів сім`ї, які переїхали разом з ним, перелік членів сім`ї. Документами, які додаються до рапорту, є копія наказу про призначення/прибуття, довідка про склад сім`ї або документи, що підтверджують родинні зв`язки, в окремих випадках також підтвердження фактичного переїзду членів сім`ї.
Водночас, якщо рапорт не подано право на підйомну допомогу не втрачається, але виплата не може бути здійснена. Після подачі рапорту виплата можлива, якщо дотримані строки звернення і право на виплату не втрачене.
Судом встановлено, що відповідно до директиви Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 13 червня 2025 року № Д-35/ДСК «Про проведення додаткових організаційних заходів у військах оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в 2025 році» відбулось переформатування військової частини НОМЕР_1 та підпорядкованих їй військових частин, в результаті якої з 22.07.2025 підпорядковані військові частини НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_3 , НОМЕР_8 , як відокремлені підрозділи були припинені, а військова частина НОМЕР_1 стала єдиним правонаступником всіх прав та обов`язків припинених військових частин. 
Позивач звернулась до командира військової частини НОМЕР_3 з рапортом про виплату підйомної допомоги 31.07.2025 року за допомогою засобів СЕДО.
Також, слід зазначити, що докази отримання відповідачем рапорту від 31.07.2025 року в матеріалах не містяться.
Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що зв`язку зі припиненням військової частини НОМЕР_3 як відокремленого підрозділу було припинено використання засобів СЕДО за кодом НОМЕР_4 з 22.07.2025 тому рапорт позивачки не був отриманий та не міг бути розглянутий командиром військової частини НОМЕР_3 .
Таким чином, дослідивши наявні у справі матеріали, суд не встановив належних доказів звернення позивача до військової частини з рапортом на виплату підйомної допомоги.
У той же час, фінансова служба військової частини не має права виплатити кошти без волевиявлення військовослужбовця, яке відображається у рапорті на виплату.
Суд також не може спонукати військову частину до вчинення таких дій, оскільки це прямо суперечитиме встановленому порядку і виходитиме за межі повноважень. 
Оскільки, в матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем відповідного рапорту позивача, суд приходить до висновків, що відповідачем не було допущено протиправної бездіяльності щодо не нарахування та виплати ОСОБА_1 під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 підйомної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення у зв`язку з переїздом на нове місце військової служби в інший населений пункт.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оскільки належні докази того, що позивач звертався до військової частини з рапортом про виплату підйомної допомоги у справі відсутні, підстави для зобов`язання відповідача виплатити кошти судом не встановлені, відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Керуючись ст. 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А. Ю. Рищенко