ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

25 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/37367/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),
суддів: Кругового О.О., Малиш Н.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 р. (суддя Турлакова Н.В.) в адміністративній справі №160/36716/25 за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до Приватного підприємства "НЬЮТЕК-ДНІПРО", про надання дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі, -

В С Т А Н О В И В:

Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулося до суду з позовною заявою, в якій просило суд надати дозвіл на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна Приватного підприємства «НЬЮТЕК-ДНІПРО», що перебуває у податковій заставі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 січня 2026 р. позовну заяву залишено без руху у зв`язку з відсутністю документа про сплату судового збору.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 р. позовну заяву повернуто позивачеві на підставі пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.
У поданій апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про повернення його позовної заяви та направити справу до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на правовий висновок Верховного Суду, сформульований у постанові від 08 травня 2025 р. у справі №320/3566/24, який, на його думку, підлягає застосуванню, і відповідно до якого податковий орган звільняється від сплати судового збору у тих справах, предметом судового розгляду в яких є, зокрема, надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.
Письмовий відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду апеляційної інстанції не надходив.
Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Здійснюючи перевірку оскарженої ухвали суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 цього ж Кодексу.
Постановляючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції керувався пунктом 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, за приписами якого позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Підставою для залишення позовної заяви Головного управління ДПС у Дніпропетровській області без руху стала обставина відсутності документа про сплату ним судового збору при зверненні до суду. Позивач послався на положення п. 27 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», вважаючи себе звільненим від сплати судового збору в силу закону.
Частина перша статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначає коло осіб, звільнених від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законів України щодо приватизації державного і комунального майна, яке перебуває у податковій заставі, та забезпечення адміністрування погашення податкового боргу» № 2719-IX, який набрав чинності 25 листопада 2022 р., частину першу статті 5 Закону України «Про судовий збір» доповнено пунктом 27 відповідно до якого центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи звільняються від сплати судового збору в частині стягнення сум податкового боргу, заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Суд першої інстанції в оскарженій ухвалі наголосив на тому, що п. 27 ч. 1 ст. 5 Закону №3674-УІ законодавцем сформульовано чітко і однозначно, тобто у спосіб, що не потребує множинності його розуміння та не потребує додаткового тлумачення. Цей пункт містить вказівку на звільнення податкового органу від сплати судового збору дише за подання позову про стягнення податкового боргу, а не будь-яких інших позовних заяв, які прямо чи опосередковано пов`язані зі стягненням сум узгоджених грошових зобов`язань платників податків.
Колегія суддів звертає увагу, що питання щодо застосування положень пункту 27 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» неодноразово досліджувалось Верховним Судом, у тому числі, у справі №320/3566/24, висновки якого просить застосувати скаржник/позивач, а також у справі №320/9860/23, висновки якого застосував суд першої інстанції в оскарженій ухвалі.
За результатом розгляду цих справ Верховний Суд дійшов протилежних висновків щодо застосування Закону України "Про судовий збір".
Так, у постанові від 08 травня 2025 р. у справі №320/3566/24 Верховний Суд визнав безпідставним покладення на податковий орган обов`язок зі сплати судового збору за подачу до суду позовної заяви про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна боржника, що перебуває і податковій заставі. Натомість, у постанові від 17 квітня 2025 р. у справі №320/9860/23 Верховний Суд, вказав на те, що надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі, не є тотожним стягненню податкового боргу.
Стаття 242 Кодексу адміністративного судочинства України зобов`язує суди при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховувати висновки щодо застосування норм права, які викладені в постановах Верховного Суду. Однак, цей Кодекс не регулює питання пріоритетності застосування судами висновків Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного адміністративного суду у випадку їх розбіжності.
Колегія суддів вважає за необхідне здійснити аналіз приписів Податкового кодексу України, якими визначений порядок погашення податкового боргу платника податків.
Частиною першою статті 95 Податкового кодексу України визначено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Тобто, стягнення коштів та продаж майна, яке перебуває у податковій заставі визначені Податковим кодексом України, хоча і послідовними, але окремими заходами, спрямованими на погашення податкового боргу платника податків.
Опосередкованим підтвердженням такого висновку колегії суддів є і положення статті 283 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких провадження у справах за зверненням податкових органів при здійсненні ними визначених законом повноважень здійснюється на підставі заяви таких органів щодо: 3) надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі (п. 3 ч. 1); стягнення коштів за податковим боргом (п. 5 ч. 1).
Крім того, стаття 95 Податкового кодексу України передбачає такі види стягнення коштів як з рахунків/електронних гаманців платника податків у банках, небанківських надавачах платіжних послуг/емітентах електронних грошей, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість (п. 95.3) та стягнення коштів за рахунок готівки (п. 95.4). Обидві процедури здійснюються на підставі рішення суду.
Законом України № 2719-IX законодавець звільнив контролюючий (податковий) орган від сплати судового збору саме при зверненні до суду «в частині стягнення сум податкового боргу».
Колегія суддів вважає, що наведене у цьому законі формулювання підстави звільнення від сплати судового збору не потребує його розширеного тлумачення та не дозволяє розповсюджувати дію пункту 27 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» на процедуру звернення контролюючого (податкового) органу до суду за наданням дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна, яке перебуває у податковій заставі. Тим паче, що продаж майна платника податків здійснюється на публічних торгах та/або через торгівельні організації в порядку, передбаченому пунктом 95.7 статті 95 Податкового кодексу України.
Отже, колегія суддів вважає, що поняття «стягнення суми податкового боргу» і «надання дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна, яке перебуває у податковій заставі» не є тотожними, тому суд першої інстанції в оскарженій ухвали цілком обґрунтовано врахував правовий висновок Верховного Суду, сформульований в постанові від 17 квітня 2025 р. у справі №320/9860/23.
Щодо посилання скаржника/позивача на постанови Верховного Суду у справах №160/4973/24, №160/3085/23, № 160/300/23, №807/1863/16, які, на його думку, є свідченням сталої судової практики щодо звільнення контролюючого (податкового) органу від сплати судового збору при зверненні до суду, колегія суддів звертає увагу, що у справах №807/1863/16 та № 160/300/23 предметом позову було стягнення податкового боргу, стягнення коштів з рахунків платника податків і тому податковий орган на законній підставі звільнений від сплати судового збору. Однак, у справах №160/4973/24 та № 160/3085/23 податковий орган звертався до суду за данням дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна.
Відмінність підстав для звернення контролюючого (податкового) органу до суду у наведених вище справах унеможливлює, на переконання колегії суддів, віднесення вказаних справ до однієї категорії і, як наслідок, загального застосування пункту 27 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».
При цьому, забезпечення сталості та єдності судової практики покладено на Верховний Суд як найвищий суд у системі судоустрою України у відповідності до статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
За результатом перегляду справи в апеляційному порядку колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржену ухвалу, не допустив порушень норм процесуального права, тому оскаржена ухвала залишається колегією суддів без задоволення у відповідності до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України.
Також колегія суддів зазначає, що апеляційне провадження у цій справі було відкрито за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за відсутності документу про сплату ним судового збору. Таке рішення було прийнято колегією суддів, зважаючи на порушене в апеляційній скарзі питання законності покладення судом першої інстанції обов`язку по сплаті судового збору, яке підлягало вирішенню виключно при перегляді оскарженої ухвали в апеляційному порядку. Враховуючи результат розгляду апеляційної скарги та висновок колегії суддів про необхідність сплати позивачем судового збору при зверненні до суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги також підлягає сплаті.
За приписами частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або в ухвалі.
Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (частина 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір").
Згідно з підпунктом 5 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання апеляційної скарги на ухвалу суду судовий збір встановлюється як один розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Станом на 01 січня 2026 р. розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 3328,00 грн. Отже, за подання у 2026 році апеляційної скарги на ухвалу судовий збір складає - 3328,00 грн.
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області – залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 р. в адміністративній справі №160/36367/25 – залишити без змін.
Стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ ВП 44118658) судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 3328 (три тисячі триста двадцять вісім) грн. 00 коп. на користь Державного бюджету України за наступними реквізитами:
Отримувач коштів ГУК у Дн-кiй обл/Шев.р/ 22030101 
Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37988155
Банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.) 
Код банку отримувача (МФО) 899998
Рахунок отримувача UA668999980313161206081004628
Код класифікації доходів бюджету 22030101

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 25 березня 2026 р. і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя А.В. Шлай 

суддя О.О. Круговий 

суддя Н.І. Малиш