490/8663/25 13.04.2026
н\п 1-кп/490/747/2026

Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/8663/25
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2026 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:
головуючого – судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025152020000913 від 21.07.2025 року, за обвинуваченням
ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с-ще Коларівка Жовтневого району Миколаївської області, є громадянкою України, має базову загальну середню освіту, незаміжня, має на утриманні малолітню дитину 2021 року народження (зі слів), офіційно не працює, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима:
– 26.09.2025 року Вітовським районним судом Миколаївської області за ч.1 ст.162 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченої ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

21.07.2025 року, у період часу з 06:40 год. по 06:48 год., ОСОБА_3 перебувала у приміщенні станції технічного обслуговування за адресою: м.Миколаїв, пр.Центральний, буд.286. В цей час у ОСОБА_3 раптово виник злочинний корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів.
З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, введеного з 24 лютого 2022 року строком по всій території України Указом Президента України №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", який затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, дію якого в подальшому неодноразово продовжено, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, їх карність, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, ОСОБА_3 , 21.07.2025 року приблизно о 06:47 год., перебуваючи у приміщенні станції технічного обслуговування за вказаною адресою, скориставшись тим, що її злочинні дії були непомітні для оточуючих, взяла до рук зі столу нотатник, в якому знаходились грошові кошти, належні ОСОБА_5 , та викрила з нього грошові кошти у сумі 5450 гривень (п`ять тисяч чотириста п`ятдесят гривень 00 копійок).
Доводячи до завершення свій злочинний умисел ОСОБА_3 , утримуючи грошові кошти при собі, покинула приміщення, таким чином залишила місце вчинення кримінального правопорушення та в подальшому розпорядилась викраденими коштами на власний розсуд.
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 у пред`явленому їй обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, винною себе визнала повністю та підтвердила викладені в обвинувальному акті обставини. У вчиненому щиро кається. 
Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України. При цьому, судом їм було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Так, як обвинувачена ОСОБА_3 визнала фактичні обставини справи, що викладені у наведеному вище формулюванні обвинувачення, і жоден з учасників процесу ці обставини не оспорює, суд вважає їх встановленими та кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_3 за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану. 
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд, відповідно до ст.65 КК України, враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, її особу, а саме те, що вона є раніше судимою, незаміжня, має на утриманні малолітню дитину 2021 року народження (зі слів), офіційно не працює, за даними КНП "Миколаївський обласний центр психічного здоров`я" Миколаївської обласної ради для лікування до лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не зверталась, за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 характеризувалась негативно, як обставини, що пом`якшують покарання – щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання. 
Згідно досудової доповіді, складеної Інгульським районним відділом філії Державної установи "Центр пробації" в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях, з урахуванням дослідженої інформації, що характеризує обвинувачену ОСОБА_3 за місцем проживання, умов її життєдіяльності, відносин у суспільстві, результати оцінки ризику вчинення нею повторного кримінального правопорушення, а також ймовірність небезпеки для суспільства (у тому числі окремих осіб), свідчать про можливість виправлення без ізоляції від суспільства. 
Крім того, суд враховує те, що ОСОБА_3 засуджена вироком Вітовського районного суду Миколаївської області від 26.09.2025 року за ч.1 ст.162 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільнена з іспитовим строком на 1 рік та на неї покладені обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України. Вирок набрав законної сили 11.11.2025 року. 
Відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, покарання призначається за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті.
Згідно висновку, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23 вересня 2019 року у справі №199/1496/17, кримінально-правові норми, передбачені статтями 70, 75 КК України, не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів в тих випадках, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком. Оскільки самостійне виконання таких вироків не засноване на вимогах закону про кримінальну відповідальність, призначаючи остаточне покарання згідно з вимогами ч.4 ст.70 КК України, суд має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням та визначити іспитовий строк в порядку та в межах, передбачених ст.75 КК України.
З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 остаточне покарання з урахуванням положень ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Вітовського районного суду Миколаївської області від 26.09.2025 року більш суворим за даним вироком у вигляді позбавлення волі.
Однак, встановивши в судовому засіданні такі обставини, як щире каяття обвинуваченої у вчиненому, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, її критичне ставлення до скоєного, що вказує на усвідомлення нею протиправності своїх дій та бажання стати на шлях виправлення, відсутність негативних наслідків від вчиненого, суд на підставі ч.ч.1, 2 ст.66 КК України, визнає ці обставини пом`якшуючими і такими, що істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину. Встановлені обставини свідчать про те, що мета кари – виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, що уособлює основний принцип кримінального права – не тяжкість покарання, а його невідворотність, буде досягнута у разі призначення обвинуваченій покарання не пов`язаного з позбавленням волі із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України, що буде відповідати принципу розумності та справедливості і буде необхідним і достатнім видом покарання для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів.
Цивільний позов по справі не заявлено, судові витрати та речові докази відсутні.
Запобіжний захід відносно обвинуваченої не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд –

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3  визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 5 /п`ять/ років. 
На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Вітовського районного суду Миколаївської області від 26.09.2025 року більш суворим за даним вироком, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 /п`ять/ років.
На підставі ст.75 КК України, звільнити обвинувачену ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо вона протягом 2 /двох/ років з дня проголошення вироку не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї судом обов`язки.
На підставі ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_3 обов`язки:
– періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
– повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
– виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченій та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий ОСОБА_1