ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/471/26 Справа № 199/16047/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - ВОРОБЙОВ В. Л. Суддя у 2-й інстанції - Гришин Г. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

02 квітня 2026 року м. Кривий Ріг 

Суддя Дніпровського апеляційного суду Гришин Г.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Красюка І.В., подану в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 15 грудня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомо, громадянина України, військовослужбовця, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, складеного працівником поліції – місцем проживання зазначена адреса: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік; стягнуто судовий збір на користь держави в розмірі 605,60 грн., 

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 15 грудня 2025 року встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №496360 від 28.10.2025 року слідує, що «28.10.2025 року приблизно о 11-35 годині, за адресою: Донецька область, Покровський район, с. Копані, біля Т0515, вул. Шкільна, ОСОБА_1 керував транспортним засобом ЗАЗ TF699P 71 з державним номерним знаком НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, млява мова, неприродна блідість обличчя. Водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку та у медичному закладі, чим порушив п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП».

Доводи апеляційної скарги:

В апеляційній скарзі захисник Красюк І.В. в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 просить скасувати постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 15 грудня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та закрити провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суддею 1-ї інстанції було порушено право ОСОБА_1 на захист, оскільки розгляд справи не було здійснено за безпосередньою участю судді та особи, щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , а лише зазначено про це в оскарженій постанові. 
Звертає увагу, що в день розгляду справи за проханням секретаря судового засідання Будчанов В.Г. отримав пам`ятку про його права. Секретар просив зі зворотної сторони написати останнього відомості про визнання чи не визнання ним вини, і в разі не визнання попрохав коротко вказати причину такого не визнання. Після написання ОСОБА_1 зазначеного вище тексту, секретар судді забрав свій екземпляр з правами та обов`язками особи, що притягається до адміністративної відповідальності та пішов. На цьому весь розгляд справи закінчився.
Про вказані обставини свідчить відсутність даних про РНОККП ОСОБА_1 та його місце проживання / знаходження в оскарженій постанові, оскільки суд особисто не встановлював анкетні дані ОСОБА_1 .
Окремо звертає увагу, що на вимогу суду, в разі його присутності під час розгляду справи, він обов`язково би надав, документ, що підтверджує його статус військовослужбовця. Однак, суд позбавив його можливості не те, що надати будь-які документи, а навіть бути присутність під розгляді відносно нього адміністративної справи.
Наголошує, що працівниками поліції було порушено порядок проведення огляду, не враховано, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, та для проведення огляду військовослужбовця на стан алкогольного сп`яніння діє процедура, передбачена ст. 266-1 КУпАП, і проведення такої процедури здійснюється не поліцейським.
Тому всю процедуру огляду, яку застосували поліцейські до ОСОБА_1 згідно з категоричними приписами ч. 9 ст. 266-1 КУпАП вважає недійсною, а її результати недопустимими доказами, оскільки вони отримані всупереч умовам і порядку, встановлених законом. Застосування цієї процедури починається з моменту встановлення, що особа є військовослужбовцем.
Наголошує, що протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.
Наполягає, що матеріали справи не містять прямих, безспірних, безсумнівних та достатніх доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а ті, що маються, здобуті у незаконний спосіб, складені з порушенням діючого законодавства, а їх зміст не відповідає фактичним даним і містить недостовірну інформацію.

Позиції сторін в суді :

Особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду апеляційної скарги захисника. Заяв або клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило.
Від адвоката Красюка І.В. надійшла заява, в якій він повідомив про дострокове розірвання договору з клієнтом ОСОБА_1 , про що останнього ним повідомлено. Тому просив провести судовий розгляд без його участі.
Ураховуючи положення ст. 268 КУпАП, якою не передбачено обов`язкову участь особи, щодо якої вирішується питання про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, вважаю за можливе здійснити розгляд даної справи за відсутності належним чином повідомленого ОСОБА_1 .

Висновки суду:

Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Згідно зі ст. ст. 7, 280, 283 КУпАП постанова судді в справі про адміністративне правопорушення повинна бути законною й обґрунтованою.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Вимоги ст. ст. 252, 280 КУпАП регламентують, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також слід враховувати, що за практикою ЄСПЛ процесуальний порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення, в силу тяжкості стягнень, які передбачені законом, в плані забезпечення прав особи та стандартів доказування має прирівнюватися до кримінального процесуального законодавства, в тому числі і до додержання стандарту доведення поза розумним сумнівом.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні.
Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції у порушення вимог статей 7, 9 КУпАП допустив спрощений підхід при розгляді адміністративного провадження за ч. 1 ст. 130 КУпАП, всебічно не з`ясувавши всіх обставин події провадження у справі про адміністративне правопорушення, а в оскарженій постанові обмежився лише дублюванням змісту протоколу про адміністративного правопорушення серії ЕПР1 № 496360 від 28.10.2025 р., складеного стосовно ОСОБА_1 .
Крім того, оскаржена постанова не містить підпису судді.
З урахуванням наведеного вважаю, що оскаржена постанова підлягає скасуванню як така, що не підтверджується матеріалами справи, є необґрунтованою.
Перевіряючи доводи апелянта щодо відсутності складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 , передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд виходить з наступного.
Аналіз диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП вказує на те, що до відповідальності може бути притягнуто водія транспортного засобу у якого виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, і який відмовився від проходження огляду на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду встановлена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України Відповідно до положень п. 2 розділу І зазначеної Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Згідно зі п.п. 3, 4 р. 1 Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. А ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Відповідно до п.п. 7, 8, 12, 13 розділу ІІІ Інструкції проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини є обов`язковим.
Вимоги апеляційної скарги про необхідність закриття провадження за відсутності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безпідставними, а його вина підтверджується дослідженими судом під час апеляційного розгляду доказами, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №496360 від 28.10.2025 року, в якому викладені обставини скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП;
- відеозаписами з нагрудних камер патрульних поліцейських, переглянутими судом, де зафіксований факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП – відмова від проходження огляду на встановлення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції відносно ОСОБА_1 , в якому зафіксовано відмову від проходження такого огляду.
Під час апеляційного розгляду було досліджено:
- довідку згідно бази ІТС ІПНП станом на 28.10.2025 р., з якої вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 посвідчення водія отримував;
- ксерокопію військового квитка серії НОМЕР_2 на ім?я ОСОБА_1 ;
- ксерокопію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ЗАЗ, р.н. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 .
Апеляційний суд вважає вказані докази належними, допустимими, які доповнюють одне одного та підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Беручи до уваги факт допустимості та належності зазначених доказів, апеляційний суд враховує положення ст. 251 КУпАП, відповідно до якої доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розгляд та надання оцінки всім доказам та їх джерелам, в тому числі протоколу про адміністративне правопорушення, відеозапису подій, що мали місце 28.10.2025 року за участю ОСОБА_1 , здійснюється під час розгляду судом питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Оцінювати з погляду допустимості можна лише докази, тобто фактичні дані, на підставі яких встановлюються наявність чи відсутність фактів та обставин, важливих для ухвалення рішення, а не саме по собі джерело доказів. На цьому наголосив Касаційний кримінальний суд у постанові від 11 липня 2023 року по справі №275/368/19.
Проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, що доведено наявними в матеріалах справи доказами, а саме, що водій ОСОБА_1 , 28 жовтня 2025 року приблизно о 11-35 годині, за адресою: Донецька область, Покровський район, с. Копані, біля Т0515, вул. Шкільна, керував транспортним засобом ЗАЗ TF699P71 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: зіниці очей не реагують на світло, млява мова, неприродна блідість обличчя. Водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку у медичному закладі, чим порушив п.2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для визнання відеозапису недопустимим через його небезперервність, оскільки закон вимагає відеофіксації обставин проведення огляду водія на стан наркотичного сп`яніння або відмови від проходження такого огляду, а не фіксування факту керування особою транспортним засобом, оформлення матеріалів адміністративного матеріалу, що може бути встановлено за допомогою інших доказів.
В той же час з наданого відеозапису вбачається, що поведінка водія ОСОБА_1 та його зовнішні ознаки, які були оголошені йому працівником поліції, а саме: зіниці очей не реагують на світло, що було перевірено працівником поліції (відеозапис ....0027, починаючи з 0:01:58), млява мова, неприродна блідість обличчя. Такі ознаки давали поліцейським підстави для підозри, що водій перебуває в стані наркотичного сп`яніння, та для проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння відповідно до встановленого законом порядку, про що було оголошено ОСОБА_1 (відеозапис ....0027, починаючи з 0:02:30). Проте, ОСОБА_1 чітко та беззаперечно висловив свою відмову від проходження огляду на встановлення стану наркотичного сп`яніння, аргументуючи свою відмову браком часу (відеозапис ....0027, починаючи з 0:03:51). Після роз`яснення працівником поліції ОСОБА_1 , що за відмову від проходження огляду на встановлення стану сп`яніння, також складається протокол за ст. 130 КУпАП, водій ОСОБА_1 також чітко та беззаперечно відмовився від проходження такого огляду (відеозапис ....0027, починаючи з 0:04:21).
Апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 обвинувачується саме у відмові від проходження огляду на встановлення стану наркотичного сп`яніння при виявлених у нього працівниками поліції ознак такого сп`яніння, а не у керуванні транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, томі і наявна ксерокопія висновку КП «ДБКЛПД» ДОР від 05.11.2025 року про відсутність у ОСОБА_1 ознак сп`яніння, суд не приймає як доказ спростування встановлених під час судового розгляду фактичних обставин.
Будь-яких порушень з боку працівників поліції чи їх упередженого ставлення або провокації з їх боку до особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, при перегляді відеозапису суд не встановив, відображена у відеоматеріалах інформація відповідає обставинам, викладеним у протоколі про адміністративне правопорушення та встановлених під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції. Під час апеляційного розгляду не було надано будь-яких інших доказів, що спростовують такі фактичні обставини. Крім того, в матеріалах справи не містяться та апелянтом не надано на час розгляду апеляційним судом доказів щодо оскарження дій працівників поліції щодо їх неправомірності.
Доводи апелянта, що протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №496360 від 28.10.2025 року, складений стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст.130 КУпАП, не є належним доказом вини, вважаю необґрунтованими. Як вбачається з матеріалів справи, вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою та містить всі необхідні складові, зазначені в ст.256 КУпАП. 
Твердження апелянта, що ОСОБА_1 , як військовослужбовець, не може бути притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки огляд військовослужбовців має здійснюватися уповноваженою особою саме в порядку ст. 266-1 КУпАП, а не працівником поліції, вважаю такими, що не ґрунтуються на приписах закону з наступних підстав:
Відповідно до ст. 15 КУпАП військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
Оскільки правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, віднесено до правопорушень на транспорті, то військовослужбовець винний у його вчинені, повинен нести адміністративну відповідальність на загальних засадах. Тому і проведення огляду водія-військовослужбовця на стан алкогольного сп`яніння та складання протоколу про керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння відповідно до приписів ст.ст. 255, 266 КУпАП віднесено до повноважень органів Національної поліції.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає такими, що не підтверджуються матеріалами справи апеляційні доводи про визнання недопустимими, недостовірними та неналежними доказів у даній справі.
Враховуючи вищенаведені докази у їх сукупності, судом встановлено, що дослідженні під час судового розгляду докази повністю підтверджують ті обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному стосовно нього уповноваженою на те особою, і є безсумнівними доказами порушення ним п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що обвинувачення ОСОБА_1 ґрунтується не лише на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, як на тому наголошує апелянт, а його вина доведена на підставі належних та допустимих доказах у їх сукупності, що були дослідженні під час апеляційного розгляду.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що для досягнення визначеної в ст. 23 КУпАП мети адміністративного стягнення: виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також врахуванням особи правопорушника, з метою запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, накладення вказаного додаткового стягнення є необхідним.
Вирішуючи питання про вид та міру адміністративного стягнення щодо ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції вважає, що його необхідно визначити в межах санкції ч. 1 ст.130 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, що буде відповідати положенням ст. ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, буде адекватним вчиненому і відповідатиме особі правопорушника.
Згідно зі ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. 
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Красюка І.В., подану в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Постанову судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 15 грудня 2025 року стосовно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати та прийняти нову постанову.
Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та призначити йому адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч гривень) 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Стягнути на користь держави зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що становить 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г.А. Гришин