ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ  ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

11 березня 2026 року 	Справа № 160/18945/25  	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. при секретарі судового засідання – Сергієнко В.Ю., за участю: представника позивача – Михальчука М.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 
до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:

30.06.2025 року через систему «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягає у невнесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме про його виключенням з військового обліку;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме про його непридатність до військової служби та виключення з військового обліку згідно інформації наявної у його паперовому військово обліковому документі. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у 2010 році ОСОБА_1 військово-лікарською комісією був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. Відповідач не вніс до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів запису про непридатність до військової служби на підставі пройденого ВЛК та про виключення з військового обліку. З урахуванням викладених обставин ОСОБА_1 був виключений з військового обліку (це відображено у паперовому ВОД позивача), в подальшому до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідачем мала б бути внесена відповідна інформація, тобто, у Резерв+ у позивача мали б відображатися правильні дані про те, що він не є військовозобов`язаним та виключений за станом здоров`я з військового обліку, як свідчить паперовий ВОД позивача. Однак, відповідач протиправно не вніс до Реєстру вказаної інформації.
03.07.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.
29.07.2025 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення по справі, відповідно до яких вказано, що позивач визнаний непридатним до військової служби та до тимчасового посвідчення внесено відомості про його виключення з військового обліку. Однак, ці відомості не внесено до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що не спростовано відповідачем у справі.
03.09.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду продовжено строк розгляду справи.
12.12.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання по справі, залучено до участі у справі другого відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_4 , витребувано у відповідачів додаткові докази по справі.
19.12.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду задоволено клопотання представника позивача про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції.
26.12.2025 року від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що 25 серпня 2023 року до Положення № 402 набули зміни, які були внесені наказом Міністерства оборони України від 18 серпня 2023 року № 490 «Про затвердження Змін до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», відповідно до яких постанови ВЛК районних, міських ТЦК та СП про тимчасову непридатність або непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку підлягають затвердженню штатною ВЛК. Станом на 12.06.2025 року – день, коли позивач перший та єдиний раз звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_5 із заявою з проханням внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію про виключення його з військового обліку згідно його паперового ВОД – абзацом 6 п. 3.8. глави 3 розділу II Положення № 402 було передбачено, що постанови ВЛК районних, міських ТЦК та СП про непридатність до військової служби військовозобов`язаних оформлюються свідоцтвами про хворобу (додаток 11 до цього Положення), постанови про тимчасову непридатність оформлюються довідками ВЛК (додаток 4 до цього Положення). У разі прийняття постанови про непридатність або тимчасову непридатність до військової служби, документи з результатами проходження військовозобов`язаним медичного огляду (картка обстеження та медичного огляду, висновки лікарів, супровідні документи), не пізніше п`ятиденного строку з дня закінчення медичного огляду направляються на перевірку до ВЛК обласних, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ІНФОРМАЦІЯ_7 . Електронний документ, яким оформлена постанова (свідоцтво про хворобу або довідка ВЛК), направляється в цей же строк на перевірку через ІКС. Перевірка здійснюється у п`ятиденний строк з дня надходження всіх документів. станом на 12.06.2025 року підставою для виключення з військового обліку військовозобов`язаного за станом здоров`я є Свідоцтво про хворобу (постанова ВЛК про непридатність до військової служби), яке затверджено постановою штатної ВЛК (у даній справі – постановою 20 регіональною ВЛК). Свідоцтво про хворобу позивача не затверджено постановою 20 регіональної ВЛК, а тому на 12.06.2025 р. були відсутні правові підстави для виключення позивача з військового обліку та внесення відповідних відомостей до Реєстру.
29.12.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої вказано, що факт виключення з обліку позивач доводить своїм паперовим ВОД. Факт невнесення інформації в реєстр позивач доводить відсутністю таких відомостей у електронному ВОД – «Резерв+». Наявність у відповідача обов`язку внести в реєстр інформацію про позивача підтверджується нормами чинного законодавства, зазначеними в позові. При цьому, жодним нормативно-правовим актом, зокрема і положенням Наказу МО №402 не зобов`язано позивача повторно проходити ВЛК та визначати ступінь придатності, оскільки позивач був та є на даний час виключеним з військового обліку. Відповідач не спростовує той факт, що позивач перебував у нього на військовому обліку та був виключений з обліку за станом здоров`я, більше того така обставина підтверджується паперовим ВОД позивача з відповідною відміткою про облік, а згодом про визнання його непридатним і виключення з військового обліку. З урахуванням викладених обставин позивач був виключений з військового обліку (це відображено у паперовому ВОД позивача), в подальшому до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідачем мала б бути внесена відповідна інформація, тобто у мобільному додатку Резерв+ у позивача мали б відображатися правильні дані про те, що він не є військовозобов`язаним та виключений за станом здоров`я з військового обліку, як свідчить паперовий ВОД Ппозивача. Однак, відповідач своєчасно не заніс до Реєстру вказаної інформації, що власне, ним і не заперечується. 
13.01.2026 року у підготовчому судовому засіданні повторно витребувано у відповідачів додаткові докази по справі, відкладено розгляд клопотання відповідача про залишення позову без розгляду та відкладено підготовче судове засідання.
04.02.2026 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення по справі, відповідно до яких вказано, що відповідач не спростовує той факт, що позивач перебував у нього на військовому обліку та був виключений з обліку за станом здоров`я, більше того така обставина підтверджується паперовим ВОД Позивача з відповідною відміткою про облік, а згодом про визнання його непридатним і виключення з військового обліку. З урахуванням викладених обставин позивач був виключений з військового обліку (це відображено у паперовому ВОД Позивача), в подальшому до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідачем мала б бути внесена відповідна інформація, тобто у мобільному додатку Резерв+ у позивача мали б відображатися правильні дані про те, що він не є військовозобов`язаним та виключений за станом здоров`я з військового обліку, як свідчить паперовий ВОД позивача. Однак, відповідач своєчасно не заніс до Реєстру вказаної інформації, що власне, ним і не заперечується.
19.02.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відмовлено у задоволенні клопотання відповідача-1 про залишення позову без розгляду.
19.02.2026 року у підготовчому судовому засіданні закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.
11.03.2026 року у судовому засіданні під час розгляду справи по суті представник позивача просив задовольнити позовні вимоги, при цьому посилаючись на доводи наведені у позовній заяві, відповіді на відзив та додаткових поясненнях.
Відповідачі належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду у судове засідання не з`явились, про причини суд не повідомлено. 
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 згідно військово-облікового документа, військовий квиток серії НОМЕР_1 перебував на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_8 , на даний час – Шевченківський районний у м. Дніпро ТЦК
У 2010 році ОСОБА_1 військово-лікарською комісією був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку
Відомості про непридатність та виключення з військового обліку були занесені до паперового військово-облікового документа ОСОБА_1 . Про дані обставини свідчить запис у його військовому квитку серії НОМЕР_1 .
12 червня 2025 року ОСОБА_1 звертався засобами поштового зв`язку до ІНФОРМАЦІЯ_9 із заявою з проханням внести інформацію про виключення його з військового обліку згідно його паперового ВОД.
Однак, станом на звернення з даним позовом відповіді не отримав.
Позивач вважає бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягає у невнесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме про його виключенням з військового обліку - протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.9 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку, є військово-обліковий документ.
Згідно з п.3 ч.6 та останнього абзацу ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які визнані непридатними до військової служби, підлягають виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки. У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до п.3 ч.6 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку. 
Відповідно до п.п.1, 2, 13 Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №559 від 16.05.2024 (Порядок №559), військово-обліковий документ є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку, який оформляється (створюється) та видається громадянину України, у тому числі, якщо він був виключений з військового обліку відповідно до п.3 ч.6 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Особа може мати на бланку лише один військово-обліковий документ. Бланк військово-облікового документа у паперовій формі виготовляється самостійно районними (міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки або їх відділами. 
Згідно з п.9 Порядку №559 Військово-обліковий документ в електронній формі (у тому числі роздрукований) та військово-обліковий документ у паперовій формі мають однакову юридичну силу. 
Відповідно до п.п.5-6 Порядку №559 Військово-обліковим документом громадян, виключених з військового обліку відповідно до п 3 ч.6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», в електронній формі є відображення в електронній формі відомостей про цього громадянина, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Військово-обліковий документ в електронній формі формується в тому числі засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста, зокрема з використанням його мобільного додатка (тобто застосунку «Резерв +»). 
У пункті 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022 (Порядок № 1487) визначено, що районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки: організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці; здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством; організовують та забезпечують зберігання облікової документації призовників, військовозобов`язаних та резервістів, персональних даних, які містяться в них; забезпечують громадян військово-обліковими документами та зберігання зданих або вилучених у призовників, військовозобов`язаних та резервістів військово-облікових документів; проставляють у військово-облікових документах призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідні відмітки про взяття їх на військовий облік, зняття та виключення з нього; виконують функції з ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. 
Згідно пункту 20 Порядку №1487 Військовий облік ведеться на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів. Пунктом 81 Порядку № 1487 визначено, що взяття на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, здійснюється за їх особистої присутності (крім випадків, визначених у пунктах 15, 15-1 цього Порядку та підпункті 10-1 пункту 1 додатка 2). 
При цьому, взяття на військовий облік здійснюється за умови наявності паспорта громадянина України та військово-облікового документа у разі, якщо він видавався та не був втрачений. 
Статтею 1 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (Закон №1951-VIII) визначено, що Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України. 
Пунктами 1 та 2 частини першої статті 3 Закону № 1951-VІІІ визначено, що основними засадами ведення Реєстру є: обов`язковість та своєчасність внесення до Реєстру передбачених цим Законом відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів; повнота та актуалізація відомостей Реєстру про призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України (частина восьма статті 5 Закону № 1951-VІІІ). Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних (частина дев`ята статті 5 Закону №1951-VІІІ). 
З положень статті 2 Закону №1951-VIII слідує, що одним з основних завдань Реєстру є ведення військового обліку громадян України. 
Статтею 16 Закону №1951-VIII внесено зміни в Закон №2232-XII, а саме частину 1 статті 34 Закону №2232-XII та викладено в такій редакції: «1. Персонально-якісний облік призовників і військовозобов`язаних передбачає облік відомостей (біографічні дані, стан здоров`я, результати співбесід тощо) щодо призовників і військовозобов`язаних, які узагальнюються в особових справах призовників або в облікових картках військовозобов`язаних та реєструються в Єдиному державному реєстрі військовозобов`язаних. Ведення персонально-якісного обліку покладається на районні (міські) військові комісаріати». Органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи Служби зовнішньої розвідки України (частина 8 статті 5 Закону №1951-VIII). 
Частинами другою, третьою статті 13 Закону № 1951-VІІІ передбачено, що відомості про громадян України, які не є призовниками, військовозобов`язаними та резервістами, знищуються суб`єктами Реєстру відповідно до Порядку ведення Реєстру, затвердженого держателем Реєстру. До Реєстру вносяться відомості, визначені статтею 6 цього Закону, одержані від призовників, військовозобов`язаних та резервістів або шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені частиною третьою статті 14 цього Закону. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 затверджено Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі Положення № 154). 
Відповідно до абзацу першого пункту 1 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. 
Згідно п.2 Положення №154 Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, наказами та директивами Верховного Головнокомандувача Збройних Сил, Міноборони, Міністра оборони, Головнокомандувача Збройних Сил, Генерального штабу Збройних Сил, іншими нормативно-правовими актами, цим Положенням (абзац перший пункту 2 Положення № 154). 
Пунктом 8 Положення № 154 визначено завдання територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. 
Відповідно до пункту 9 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема: ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів; оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; забезпечують захист цілісності бази Реєстру, його апаратного та програмного забезпечення, достовірності даних Реєстру, захист від несанкціонованого доступу, незаконного використання, копіювання, спотворення, знищення даних Реєстру, безпеку персональних даних відповідно до Законів України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів", "Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах", "Про захист персональних даних" та міжнародних договорів у сфері захисту інформації, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України; розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи; виконують інші функції відповідно до законодавства. 
Згідно із абзацом дев`ятим пункту 11 Положення № 154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення: забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних відповідно до законодавства та в порядку, визначеному Міноборони; надають громадянам України інформацію відповідно до статті 9 Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів" шляхом взаємодії (обміну інформацією) через інформаційні (інформаційно-телекомунікаційні) системи Мінцифри в порядку, визначеному спільним наказом Мінцифри з Міноборони. Наданими позивачем доказами підтверджується, що він перебував на військовому обліку у відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_10 у АДРЕСА_1 . 
Так, з матеріалів справи вбачається, що у 2010 році ОСОБА_1 військово-лікарською комісією був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. Передумовою даних обставин було проходження військової служби за контрактом, під час служби в Позивача погіршився стан здоров`я і останній був направлений на ВЛК, відповідно до свідоцтва про хворобу №3514/10 від 11.05.2010 він був визнаний непридатний та виключений з військового обліку (захворювання «так» пов`язане з проходженням служби).
Відомості про непридатність та виключення з військового обліку були занесені до паперового військово-облікового документа позивача, про що свідчать дані обставини свідчить запис у військовому квитку серії НОМЕР_1 .
Отже, позивач з 2010 року виключений з військового обліку військовозобов`язаних та не може вважатися військовозобов`язаним громадянином України у розумінні Закону №2232-XII, тобто, не має статусу військовозобов`язаного. 
Законодавством встановлено, що виключення військовозобов`язаного з військового обліку повинне відбуватися у спосіб визначений відповідним порядком, що вимагає від відповідача здійснити відповідні встановлені законодавством дії. 
Однак, відомості станом на момент звернення позивача до суду відповідачем-1 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів не внесено. 
Згідно ч.1 ст. 9 Закону України № 1951-VІІІ призовник, військовозобов`язаний та резервіст має право, отримувати інформацію про своє включення (невключення) до Реєстру та відомості про себе, внесені до Реєстру, в тому числі через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста; звертатися в порядку, встановленому адміністратором Реєстру, до відповідного органу ведення Реєстру з мотивованою заявою щодо неправомірного включення (невключення) до Реєстру запису про себе, виправлення недостовірних відомостей Реєстру. 
Згідно з положеннями Порядку № 1487, відповідальними за організацію та забезпечення зберігання облікової документації військовозобов`язаних, персональних даних, які в них містяться, збереження підтвердних документів, що стали підставою для виключення з військового обліку військовозобов`язаних, а також своєчасне внесення даних про військовозобов`язаного, у тому числі й про виключення з військового обліку із зазначенням підстав, до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, є саме територіальні центри комплектування та соціальної підтримки громадян. 
Тому тягар настання несприятливих наслідків через невиконання (неналежне виконання) територіальним центром комплектування та соціальної підтримки своїх обов`язків, у тому числі й щодо невнесення або внесення даних про позивача до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, не може покладатися на позивача та створювати для нього додаткові обов`язки, в тому числі й щодо повторного підтвердження раніше прийнятого відповідачем рішення про визнання позивача непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. 
У Постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №826/13000/18 зазначено, що правова процедура ("fair procedure" - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади. 
Правова процедура встановлює межі вчинення повноважень органом публічної влади і, в разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження таких дій особою, чиї інтереси вона зачіпає, до суду. 
Встановлена правова процедура як складова принципу законності та принципу верховенства права є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи. 
Ця правова процедура спрямована на забезпечення загального принципу юридичної визначеності, складовою якої є принцип легітимних очікувань як один з елементів принципу верховенства права, тоді як повторне взяття на військовий облік позивача, визнаного непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, непов`язане з жодною передбаченою Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", подією. 
Неправомірні дії та бездіяльність відповідача порушують права та законні інтереси позивача та зводить нанівець принцип «належного урядування» (п.п. 70, 71 рішення ЄСПЛ від 20.10.2011 в справі "Рисовський проти України" (заява № 29979/04), яке набуло статусу остаточного 20.01.2012). 
Згідно із практикою ЄСПЛ цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. 
Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", у справі "Ґаші проти Хорватії" та у справі "Трґо проти Хорватії". 
Так, відповідач не вніс до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме про його виключенням з військового обліку. 
З урахуванням наведеного, судом встановлено, що відповідач всупереч вказаним приписам Закону своєю протиправною бездіяльністю не вніс належних відомостей до Реєстру про виключення позивача з військового обліку. 
Невнесення відомостей у Реєстр про виключення позивача з військового обліку через неналежне виконання посадовими особами відповідача певних етапів процедури такого виключення суперечить принципу правової визначеності. 
Так, в п. 3.1 рішення Конституційного Суду України (справа №1-25/2010) від 29.06.2010 зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. 
Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки. 
Право позивача на виконання відносно нього встановлених законом гарантій, а саме не внесення відомостей до Реєстру про виключення позивача з військового обліку, тобто не належне (електронне, документальне) оформлення такого виключення не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за здійснення процедури виключення осіб з військового обліку. 
За таких обставин, оскільки оскаржувана бездіяльність відповідача не ґрунтуються на правильному застосуванні норм Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» , Положень №№1487, 559, 402 та 154, та вчинені без урахування всіх фактичних обставин та наданих позивачем документів, суд дійшов висновку про визнання протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягає у невнесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме про його виключенням з військового обліку.
Щодо вимог в частині зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме про його непридатність до військової служби та виключення з військового обліку згідно інформації наявної у його паперовому військово обліковому документі, суд зазначає наступне. 
Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11.05.1980 на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. 
Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення. 
Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний і законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. 
Наведені висновки викладені у постанові Верховного Суду, зокрема, від 11.04.2018 у справі № 806/2208/17. 
Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто, його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. 
Враховуючи те, що бездіяльність відповідача у спірних правовідносинах не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях відповідача як суб`єкта владних повноважень, оскільки алгоритм їх дій чітко зазначений законодавчо, у цьому випадку задоволення позову у частині дій зобов`язального характеру не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача. 
Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. 
За таких обставин, з метою ефективного відновлення порушеного права позивача, суд дійшов висновку про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме про його непридатність до військової служби та виключення з військового обліку згідно інформації наявної у його паперовому військово обліковому документі з 08.07.2010 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 1211,20 грн., що документально підтверджується квитанцією №2395-0725-4395-5561 від 30.06.2025 року.
З урахуванням положень статті 139 КАС України та відповідно до задоволених вимог, судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду підлягає стягненню в розмірі 1211,20 грн, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн, суд зазначає наступне.
Частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно зі статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.
З матеріалів справи вбачається, що 26.06.2025 року між Позивачем та Адвокатом Михальчук Миколою Івановичем було укладено Договір про надання правничої (правової) допомоги, що міститься у матеріалах справи.
Відповідно до п.1.1. Договору, за виконавець надає Клієнту правову допомогу з ведення кримінальних проваджень (справ), цивільних, адміністративних та господарських справ у всіх судах України, правоохоронних та контролюючих органах України (Національна поліція Україн, СБУ, ДФС, НАБ України, ДСФМ, ДМС, ДБР, ДПС України, Бюро економічної Безпеки, прокуратура тощо), а також безпосередньо бере участь у слідчих (розшукових) та інших процесуальних діях щодо Клієнта, представляє інтереси Клієнта в органах державної влади, підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності з питань, що стосуються інтересів Клієнта.
Згідно з п.2.1.-2.3. Договору сума гонорару за Договором визначається на підставі Додатку до Договору, який є його невід`ємною частиною.
Крім гонорару, Клієнт сплачує Адвокату витрати, пов`язані з виконанням Договору, а саме з використанням власного автомобіля, оплатою послуг таксі, з проїздом залізничним або авіатранспортом, з проживанням в готелях чи з орендою іншого житла, необхідного для виконання Договору.
Виконання умов даного договору здійснює на умовах вказаних у додатках до договору.
Відповідно до Додатку №1 до Договору б/н від 26.06.2025 року про надання правової допомоги Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання щодо представництва інтересів Клієнта в спорі з ІНФОРМАЦІЯ_11 щодо оскарження бездіяльності протиправної та зобов`язання вчинити певні дії. Сторони погодили, що Гонорар Адвоката за представництво інтересів Клієнта в суді першої інстанції становить 20 000 (двадцять тисяч) грн. Гонорар має бути сплачений протягом 7 днів з дня підписання додатку.
Відповідно до опису наданих адвокатом послуг адвокатом надано наступні послуги: -складання позовної заяви, в тому числі: -аналіз наявних у позивача документів; - аналіз законодавства з відповідних питань; - аналіз судової практики з відповідних питань; - написання безпосередньо тексту позовної заяви; - складання пакету документів до суду. 
Оплата вказаних послуг підтверджується рахунком-фактурою №26/06/25 та квитанцією.
Отже, надані позивачем письмові докази свідчать про те, що у зв`язку з розглядом справи позивачу було надано послуги правничої допомоги, які оцінені сторонами договору у 20 000грн.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 6,7статті 134 КАС України).
Оцінивши у контексті названих процесуальним законом критеріїв співмірності зазначений позивачем розмір витрат на оплату послуг адвоката, суд приходить до висновку про те, що обґрунтованим та співмірним із складністю цією справи є заявлений до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу у сумі 20 000,0 грн.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 )про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити. 
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягає у невнесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме про його виключенням з військового обліку - з 08.07.2010 року.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме про його непридатність до військової служби та виключення з військового обліку з 08.07.2010 року згідно інформації наявної у його паперовому військово обліковому документі.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн. (двадцять тисяч гривень) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення складено 19.03.2026 року. 

Суддя М.В. Дєєв