ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/46652/23 Суддя (судді) першої інстанції: Жук Р.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,
суддів: Карпушової О.В., Ключковича В.Ю., 
при секретарі судового засідання Харечко Ю.В.,
за участі представника позивача - Нефедової К.Ю., 
представників відповідача - Василевської А.В., Махно А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати:
- податкові повідомлення-рішення від 11.09.2023 № 5748124024, № 5747724024, № 5748024024, № 5747924024, № 5748324024; 
- рішення про застосування штрафних санкцій від 05.09.2023 № 5633924024, № 5633824024; 
- вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.09.2023 № Ф-57476 та від 03.10.2023 № Ф-63223-2615.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що для осіб, які перебувають на спрощеній системі оподаткування, встановлено обмеження щодо провадження певних видів господарської діяльності, зокрема у сфері фінансового посередництва. Проте контролюючий орган помилково ототожнює надання поворотної фінансової допомоги із здійсненням діяльності у сфері фінансового посередництва, оскільки надання такої допомоги мало разовий, несистематичний характер та не передбачало отримання будь-якого виду процентів або іншого прибутку. 
Крім того, позивач, зазначає, що вона не мала на меті отримання прибутку, оскільки згідно укладеного нею з ТОВ «Маркасон» договору, проценти за надання поворотної фінансової допомоги не нараховувалися, при цьому кошти, що були надані позивачем як поворотна фінансова допомога, не є залученими та перерозподіленими коштами, а це є особисті кошти позивача. 
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року адміністративний позов задоволено повністю.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Головне управління Державної податкової служби у м. Києві звернулося до Шостого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 23 грудня 2024 року та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування обставин у справі. Доводи апеляційної скарги за своїм змістом дублюють доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2025 та від 21.10.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.
Від позивача до суду 18.02.2025 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2026 суд ухвалив перейти із письмового провадження у відкрите судове засідання.
В судове засідання з`явилися сторони, їхні представники, учасники процесу надали свої пояснення та аргументи.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильності застосування норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Головне управління ДПС у м. Києві на підставі наказу від 19.07.2023 № 3685-п провело документальну позапланову виїзну перевірку ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 08.11.2017 по 29.10.2021, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 08.11.2017 по 29.10.2021.
За результатами перевірки складено акт від 04.08.2023 № 51878/Ж5-26-15-24-02-04/2880318484, в якому встановлено порушення:
- підпункту 49.18.5 пункту 49.19 статті 49, підпункту 177.5.2 пункту 177.5 статті 177 Податкового кодексу України, а саме не подання декларацій про майновий стан і доходи за 2018-2021 роки;
- пунктів 177.1, 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, а саме занижено податок на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2018 по 29.10.2021 у сумі 1305600,23 грн;
- пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, а саме не нараховано та не сплачено військовий збір у розмірі 108800,02 грн;
- підпункту 4 пункту 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині подання за невстановленою формою звітів щодо сум нарахованого єдиного внеску за 2018-2021 роки№
- абзацу третього пункту 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме не нараховано єдиний внесок в розмірі 291836,16;
- пунктів 44.1, 44.3 статті 44 Податкового кодексу України в частині не надання документів на перевірку;
- пункту 181.1 статті 181, пунктів 183.2, 183.4 статті 183, статті 187, пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України, а саме не визначено суму податку на додану вартість у розмірі 1064553 грн.
На підставі зазначених висновків Головне управління ДПС у м. Києві прийняло:
- податкове повідомлення-рішення від 11.09.2023 № 5748124024, яким збільшено суму грошового зобов`язання за податком на доходи фізичних осіб на 1632000,29 грн, зокрема за податковим зобов`язанням - на 1305600,23 грн; за штрафними санкціями - 326400,06 грн;
- податкове повідомлення-рішення від 11.09.2023 № 5747724024, яким збільшено суму грошового зобов`язання за податком на додану вартість на 1330691,25 грн, зокрема за податковим зобов`язанням - на 1064553,00 грн; за штрафними санкціями - 266138,25 грн;
- податкове повідомлення-рішення від 11.09.2023 № 5748024024, яким збільшено суму грошового зобов`язання за військовим збором на 136000,03 грн, зокрема за податковим зобов`язанням - на 108800,02 грн; за штрафними санкціями - 27200,01 грн;
- податкове повідомлення-рішення від 11.09.2023 № 5747924024, яким накладено штраф у розмірі 1020 грн за не надання на перевірку документів;
- податкове повідомлення-рішення від 11.09.2023 № 5748324024, яким накладено штраф у розмірі 680 грн за не подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018-2019 роки;
- рішення від 05.09.2023 № 5633924024, яким накладено штрафні санкції у розмірі 130494,67 грн за донарахування податковим органом своєчасно не нарахованого єдиного внеску;
- рішення від 05.09.2023 № 633824024, яким накладено штрафні санкції у розмірі 340 грн за не подання звітності з єдиного внеску за 2018-2019 роки;
- вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.09.2023 № Ф-57476 та від 03.10.2023 № Ф-63223-2615, якими визначено заборгованість зі сплати єдиного внеску у загальному розмірі 422330,83 грн, зокрема недоїмки у розмірі 291836,16 грн та штрафу - 130494,67 грн.
Вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу (недоїмки) протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що надання власних коштів у якості поворотної фінансової допомоги (позики) не може вважатись фінансовим посередництвом, оскільки операція фінансового посередництва пов`язана з отриманням та перерозподілом фінансових коштів, тобто, залучених коштів, які і передаються у позику. Надана позивачем позика не була пов`язана з отриманням та перерозподілом коштів, відповідно, не містила ознак фінансового посередництва.
Так, основною підставою для задоволення вимог позивача щодо безпідставного нарахування відповідних податкових зобов`язань та штрафних (фінансових) санкцій за спірними податковими повідомленнями-рішеннями стало встановлення судом першої інстанції відсутності допущення з боку позивача порушень податкової дисципліни, які інкримінувалися податковим органом за наслідками проведеної перевірки.
Зокрема, судом встановлена безпідставність визначення позивачу грошових зобов`язань оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями та вимогою на основі висновку податкового органу про те, що позивач з 01.01.2018 втратила право на застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку із наданням нею поворотної безпроцентної фінансової допомоги ТОВ «Маркасон» відповідно до договору поворотної фінансової допомоги №440/12-17/ФД від 07.12.2017.
Висновок відповідача про те, що фізичні особи-підприємці - платники єдиного податку першої-третьої груп не можуть надавати/отримувати безповоротну фінансову допомогу, оскільки такий вид діяльності не дає права застосовувати спрощену систему оподаткування є хибним.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування встановлений у статті 177 Податкового кодексу України.
Згідно з пунктом 177.1 статті 177 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.
Пунктом 177.2 статті 177 Податкового кодексу України встановлено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Положеннями п. 177.4 статті 177 Податкового кодексу України передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.
Згідно з пунктом 177.6 статті 177 Податкового кодексу України у разі якщо фізична особа - підприємець отримує інші доходи, ніж від провадження підприємницької діяльності, у межах обраних ним видів такої діяльності, такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Кодексом для платників податку - фізичних осіб.
Відповідно до пункту 291.2 статті 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.
За змістом пункту 291.3 статті 291 Податкового кодексу України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.
Згідно приписів пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на групи платників єдиного податку.
При цьому відповідно до підпункту 6 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України не можуть бути платниками єдиного податку першої - третьої груп суб`єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), які здійснюють діяльність у сфері фінансового посередництва, крім діяльності у сфері страхування, яка здійснюється страховими агентами, визначеними Законом України «Про страхування», сюрвейєрами, аварійними комісарами та аджастерами, визначеними розділом III цього Кодексу.
Відповідно до підпункту 5 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України, платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у випадку та в строк, зокрема, у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми.
Згідно з пунктом 292.1 статті 292 Податкового кодексу України доходом платника єдиного податку для фізичної особи - підприємця є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, доходи у вигляді бюджетних грантів, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.
Приписами пункту 292.11 статті 292 Податкового кодексу України визначено, що до складу доходу, визначеного цією статтею, не включаються, зокрема, суми фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, отриманої та поверненої протягом 12 календарних місяців з дня її отримання, та суми кредитів.
Згідно з підпунктом 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.
З матеріалів справи вбачається, що висновок про порушення ОСОБА_1 податкового законодавства, а також законодавства про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідач обґрунтував доводами про те, що позивач у спірний період порушила умови перебування на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності.
Відповідач у ході податкової перевірки встановив, що ОСОБА_1 порушила умови перебування на спрощеній системі оподаткування, встановлені Податковим кодексом України, а саме, надавала поворотну фінансову допомогу ТОВ «Маркасон» відповідно до договору поворотної фінансової допомоги №440/12-17/ФД від 07.12.2017.
За твердженням податкового органу, відповідно до Національного класифікатора України ДК 009:2010 «Класифікація видів економічної діяльності», затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 11.10.2010 № 457, надання фінансової допомоги належить до коду 64 «Надання фінансових послуг, крім страхування та пенсійного забезпечення» та є забороненим для здійснення діяльності на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності.
На цій підставі відповідач вважав, що першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому відбулося таке порушення, позивач втратила право перебування на спрощеній системі оподаткування, а тому з 01.01.2018 отримані з 01.01.2018 по 29.10.2021 доходи у сумі 7 253 334,61 грн слід оподатковувати на загальних умовах.
Зі змісту дослідженої копії договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, який був предметом податкової перевірки, встановлено, що надано безвідсоткову поворотну фінансову допомогу відповідно до договору № 440/12-17/ФД у розмірі 1 000 000,00 грн.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що податковою перевіркою не встановлено випадків отримання позивачем плати за надання поворотної фінансової допомоги позичальникам, так само, як і не виявлено надання будь-яких інших компенсаційних виплат за надану позику. 
Водночас, судом попередньої інстанції залишилось недослідженим питання щодо наявності виписок про рух грошових коштів, що містять відомості про надходження коштів на рахунки позивача щодо повернення поворотної фінансової допомоги.
Відповідно п.п. 5.1 пункту 5 фінансова допомога надається позичальникові на термін до 07 грудня 2018 року. Позичальник має право повернути фінансову допомогу в повному обсязі до закінчення терміну, вказаного в п.5.1 договору (а.с.66-67).
Так, з матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві позивач стверджує, що ТОВ «Маркасон» здійснювало часткове повернення суми фінансової допомоги. На підтвердження вказаних обставин до суду першої та апеляційної інстанції не надано жодних доказів.
На запитання суду в судовому засіданні, чи надходили кошти на рахунки позивача щодо повернення поворотної фінансової допомоги, представник позивача - Нефедова К.Ю. зазначила, що наразі відповіді надати не може.
Крім того, під час судового розгляду судом встановлено в судовому засіданні, що позивач припинив свою діяльність фізичної особи-підприємця та закрив рахунок. З позовом про стягнення цих коштів до суду не звертався.
Відповідно до п.п.14.1.257 п.14 статті 14 Податкового кодексу України поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.
Згідно п.п. 3, п.292.11. статті 292 Податкового кодексу України до складу доходу, визначеного цією статтею, не включаються суми фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, отриманої та поверненої протягом 12 календарних місяців з дня її отримання.
Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).
Із зазначених обставин встановлено, що господарська операція (укладення договору) відбулося формально, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт повернення коштів згідно договору. Також в судовому засіданні встановлено, що до перевірки позивачем такі докази не надавалися, що підтвердив представник контролюючого органу.
Отже доводи відповідача про порушення позивачем умов перебування на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності та необхідність застосування ним з 01.01.2018 загальних умов оподаткування є підставними. 
У зв`язку із вищевикладеним, визначення позивачу грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, податку на додану вартість, військово збору, єдиного соціального внеску та штрафних санкцій здійснено на основі висновку контролюючого органу про те, що позивач з 01.01.2018 втратила право на застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку із наданням нею поворотної фінансової допомоги юридичній особа, а тому податкові-повідомлення рішення від 11.09.2023 №5748124024, від 11.09.2023 №5747724024, від 11.09.2023 №5748024024 є законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим не підлягають скасуванню.
Інші рішення, зокрема щодо застосування суми штрафних санкцій за ненадання на перевірку документів , за неподання декларації про майновий стан і доходи, про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску, а також вимоги про сплату боргу є взаємопов`язані між собою, винесені за однією підставою, а тому не підгяють скасуванню, у зв`язку із викладеним вище.
Крім того, колегія суддів зазначає, що судом не надається оцінка доводам щодо рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 05.09.2023 №5633824024 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», виходячи із такого.
В матеріалах справи міститься рішення ДПС України від 30.11.2023 №35569/6/99-00-06-02-01-06 про результати розгляду скарги, в якому зазначено контролюючим органом, що рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 05.09.2023 №5633824024, яким застосовані штрафні санкції в частині подання не за встановленою формою звітності за 2018-2019 роки підлягає скасуванню, оскільки в ході перевірки не встановлено факту неподання, несвоєчасного подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом №2464 (а.с.142-143).
Враховуючи, що вказане рішення самостійно скасовано контролюючим органом в процедурі досудового врегулювання спору, відсутні підстави для надання оцінки цим вимогам.
Щодо доводів Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про те, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо надання ФОП ОСОБА_1 власних коштів у якості поворотної фінансової допомоги, а тому це не може вважатися фінансовим посередництвом, колегія суддів зазначає таке.
У позовній заяві ОСОБА_1 в обґрунтування своїх вимог зазначала, що кошти, що були надані позивачем як поворотна фінансова допомога не є залученими та перерозподіленими коштами, а це є особисті кошти позивача. 
Такі обґрунтування відхиляються судом з огляду на те, що відповідно до наявного в матеріалах справи договору, позивач укладала його саме як ФОП ОСОБА_1 .
Тобто, позивач самостійно визначила у даних правовідносинах себе як фізична особа - підприємець. З договору вбачається, що всі розрахунки здійснювалися по реквізитах, які зареєстровані на ФОП ОСОБА_1 , а не з її особистих карток.
Слід вказати, що «фізична особа-підприємець» та «фізична особа» мають різний податковий та правовий статус.
Велика Палата Верховного Суду 03 квітня 2019 року в рамках справи № 753/16525/16-ц, провадження № 14-574цс18 визначила співвідношення понять фізичної особи та фізичної особи - підприємця та їх правового статусу.
Відповідно до частини першої статті 24 Цивільного кодексу України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.
Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус «фізична особа - підприємець» сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи.
Проте, оскільки у договорі про надання поворотної фінансової допомоги позивачка його підписувала як фізична особа - підприємець, вважати цей правочин укладеним як фізичною особою правових підстав немає (а.с.66-67). 
Також суд зазначає, що в межах розгляду цієї справи похідним (другорядним) питанням, яке було предметом судової перевірки - було встановлення судом першої інстанції порушення процедури проведення документальної перевірки (виїзної - невиїзної) проведеної без участі позивача. 
В той же час, колегія суддів зазначає, що наведене питання не було ключовим та основним аргументом, що мало вплив на задоволення позовних вимог.
Не применшуючи значення необхідності дотримання процесуальних норм, суд вважає, що їх порушення повинно бути підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за умови, якщо останнє за своєю суттю є необґрунтованим та/або незаконним й підлягало би скасуванню чи зміні навіть за відсутності вказаної підстави.
Відповідно до правових висновків, що викладені Верховним Судом у постанові від 22 травня 2020 року у справі №825/2328/16, порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення; певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі). Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.
Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
Верховний Суд у цій постанові також наголосив, що, у відповідності до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості. Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 грудня 2019 року у справі № 820/3914/17, від 29 листопада 2019 року у справі № 359/7194/16-а, від 24 жовтня 2019 року у справі № 806/1243/17, від 11 лютого 2020 року у справі № 210/3268/15-а та від 23 квітня 2020 року у справі № 813/1790/18.
На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, призвели до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку про те, що апеляційна скарга Головного управління ДПС у м. Києві підлягає задоволенню, рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року скасуванню, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень, необхідно відмовити.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві - задовольнити.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року у справі №320/46652/23 - скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач О.М. Кузьмишина

Судді О.В.Карпушова

В.Ю.Ключкович