П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/31833/25	

Головуючий в 1 інстанції: Радчук А.А.
Дата і місце ухвалення: 08.12.2025 року, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Тарновецького І.І.,
суддів: Бойка А.В.,
Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року у справі №420/31833/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В :
У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)», яка виразилась у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 за період з 21 січня 2016 року по 23 січня 2017 року індексацію грошового забезпечення, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, з визначенням місяців, в яких відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців, січень 2008 року;
- зобов`язати Державну установу «Одеська виправна колонія (№14)» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 21 січня 2016 року по 23 січня 2017 року індексацію грошового забезпечення із застосуванням місяців для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базових місяців) - січень 2008 року, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44, з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)», яка виразилась у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 21 січня 2016 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати;
- зобов`язати Державну установу «Одеська виправна колонія (№14)» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 21 січня 2016 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Суд визнав протиправною бездіяльність Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)», яка виразилась у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 за період з 21 січня 2016 року по 23 січня 2017 року індексації грошового забезпечення, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, з визначенням місяця, в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців, - січень 2008 року.
Зобов`язав Державну установу «Одеська виправна колонія (№14)» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 21 січня 2016 року по 23 січня 2017 року індексацію грошового забезпечення із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) – січень 2008 року, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44, з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, апелянт подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення справи.
В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції, приймаючи судове рішення у справі, не врахував зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013, якими було змінено механізм визначення базового місяця для проведення індексації грошових доходів.
Апелянт вказує, що позивач прийнятий на службу у січні 2016 року, у зв`язку з чим базовим місяцем для проведення індексації грошового забезпечення має бути саме січень 2016 року, а не січень 2008 року.
Крім того, апелянт зазначає, що у грудні 2015 року відбулося підвищення грошового забезпечення за рахунок додаткових виплат, що, на його думку, впливає на визначення базового місяця та свідчить про правомірність застосованого відповідачем підходу до нарахування індексації.
Також апелянт вважає, що позовні вимоги в частині нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів, а також компенсації сум податку з доходів фізичних осіб є передчасними та не підлягають задоволенню.
З огляду на викладене, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 
ОСОБА_1 не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 проходив службу у Державній установі «Одеська виправна колонія (№14)» у період з 21 січня 2016 року по 23 січня 2017 року.
У зазначений період позивачу здійснювалось нарахування та виплата грошового забезпечення, складовою якого є індексація, однак така індексація була нарахована не в повному обсязі.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідок про грошове забезпечення позивача, наданих відповідачем, за період з червня 2016 року по грудень 2016 року індексація грошового забезпечення нараховувалась у розмірі 73,95 грн щомісячно, при цьому загальна сума індексації за 2016 рік склала 150,40 грн, а у січні 2017 року індексація взагалі не нараховувалась.
Звернувшись до відповідача із заявою про проведення перерахунку та виплату індексації грошового забезпечення із застосуванням базового місяця - січень 2008 року, позивач отримав відмову, викладену у листі від 13 серпня 2025 року, в якому відповідач зазначив, що базовим місяцем для проведення індексації є січень 2016 року.
Вважаючи такі дії протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що індексація грошового забезпечення є обов`язковою державною соціальною гарантією та підлягає нарахуванню і виплаті відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку №1078, при цьому базовим місяцем для її проведення є місяць підвищення тарифних ставок (посадових окладів), а не інших складових грошового забезпечення; суд встановив, що підвищення посадових окладів військовослужбовців відбулося у січні 2008 року, а наступне – лише з 01 березня 2018 року, у зв`язку з чим у спірний період відсутні підстави для зміни базового місяця, а прийняття позивача на службу у січні 2016 року не впливає на визначення такого місяця; відтак суд дійшов висновку про те, що при нарахуванні індексації грошового забезпечення позивачу підлягав застосуванню базовий місяць – січень 2008 року, а бездіяльність відповідача щодо її належного нарахування та виплати є протиправною.
У задоволенні решти позовних вимог суд першої інстанції відмовив, виходячи з їх передчасності, оскільки вимоги про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати, а також компенсації сум податку з доходів фізичних осіб є похідними від основної вимоги про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення та можуть бути реалізовані лише після фактичної виплати відповідних сум.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог у частині нарахування та виплати індексації грошового забезпечення з огляду на таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Положеннями Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, передбачено обов`язковість проведення індексації грошових доходів у разі перевищення індексу споживчих цін встановленого порогу.
Верховний Суд у постанові від 19 липня 2019 року у справі №240/4911/18 дійшов висновку, що індексація грошового забезпечення є складовою грошового забезпечення та підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Також Верховний Суд у своїй усталеній практиці неодноразово зазначав, що визначення базового місяця для проведення індексації пов`язується виключно з підвищенням тарифних ставок (посадових окладів), а зміна інших складових грошового забезпечення не є підставою для його зміни.
Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, підвищення посадових окладів за посадою, яку займав позивач, відбулося у січні 2008 року, а наступне підвищення – лише з 01 березня 2018 року.
Отже, у спірний період відсутні правові підстави для зміни базового місяця.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про визначення базового місяця як січня 2016 року, оскільки сам по собі факт прийняття позивача на службу не впливає на порядок визначення базового місяця, який залежить виключно від підвищення посадових окладів за відповідною посадою.
Також є безпідставними доводи апелянта щодо застосування постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 як підстави для зміни базового місяця, оскільки зазначеною постановою змінено механізм проведення індексації, однак не змінено критерій визначення базового місяця.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при нарахуванні індексації грошового забезпечення позивачу у спірний період підлягав застосуванню базовий місяць – січень 2008 року.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з правовою оцінкою суду першої інстанції та не містять обставин, які б спростовували встановлені судом факти або свідчили про неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, відповідно до статті 316 КАС України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи, що справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження як справа незначної складності, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до частини п`ятої статті 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року - без змін.
Судові витрати в порядку статті 139 КАС України розподілу між сторонами не підлягають.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий: І.І. Тарновецький

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук