ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

09 квітня 2026 року 	м.Суми	

Справа №591/11498/24 
Номер провадження 22-ц/816/1459/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів - Петен Я. Л. , Замченко А. О. 
сторони:
позивач – АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АКЦЕНТ-БАНК»,
відповідач – ОСОБА_1 , 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК»- адвоката Омельченка Євгена Володимировича
на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 17 листопада 2025 року, в складі судді Клименко А.Я., 

у с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року АТ «А-БАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 22 лютого 2014 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК» з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК» відповідачу надано кредит у виді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «А-БАНК» разом з Умовами та правилами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Свої зобов`язання за договором банк виконав у повному обсязі, проте ОСОБА_1 належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим утворилась заборгованість станом на 27 жовтня 2024 року у загальному розмірі 17478,42 грн, що складається із заборгованості за кредитом 10640,33 грн та заборгованості по відсоткам 6838,09 грн, яку просив стягнути з відповідача, а також стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн. 
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 17 листопада 2025 року в задоволенні позову АТ «А-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено за необґрунтованістю.
Не погоджуючись з судовим рішенням АТ «А-БАНК» через свого представника - адвоката Омельченка Є. В. подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, на користь АТ «А-БАНК». 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд, посилаючись на відсутність підпису на Умовах і Правилах надання банківських послуг та Тарифах, не врахував того, що відповідач в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК» підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку. Поряд з цим, із розрахунку заборгованості вбачається, що боржник користувався кредитом, тобто був ознайомлений з Умовами і Правилами надання банківських послуг в АТ «А-БАНК» і погодження з ними, оскільки даний кредитний договір є договором Оферти.
Звертає увагу на те, що позичальник отримав кредитну картку та скористався кредитними коштами, тобто він погодився з умовами, що діяли на момент зняття коштів (ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією) і повинен сплачувати процентну ставку.
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову не перевищує 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 17 лютого 2014 року між АТ «А-БАНК» та ОСОБА_1 відбулось підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ "А-БАНК" (а.с. 27).
Згідно довідки АТ «А-БАНК» Чуєву А.І. відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано наступні картки: № НОМЕР_2 , строком дії до березня 2022 року; № НОМЕР_3 , строком дії до квітня 2028 року; № НОМЕР_4 , строком дії до грудня 2031 року; № НОМЕР_5 , строком дії до лютого 2018 року; № НОМЕР_6 , строком дії до березня 2022 року; № НОМЕР_7 , строком дії до жовтня 2017 року; № НОМЕР_8 , строком дії до грудня 2017 року (а.с.28).
Відповідно до довідки АТ «А-БАНК» за лімітами позивача, ОСОБА_1 за кредитним договором №б/н від 22.02.2014 року був установлений кредитний ліміт у розмірі 5000 грн, який у подальшому неодноразово змінювався та з 22.12.2023 року склав 10700 грн (а.с. 29).
Також позивач додав до позовної заяви витяги з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК», розміщеного на сайті, тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD», які відповідачем не підписані. Вказані документи не містять дати їх формування, відомостей про ознайомлення з ними позичальника та його підпису. Інформація про їх вручення відповідачу на час укладення договору теж відсутня (а.с. 31-38).
Згідно розрахунку заборгованості у ОСОБА_1 станом на 27.10.2024 р. перед Банком утворилась заборгованість на загальну суму 17478,42 грн, з яких 10640,33 грн - заборгованість за тілом кредиту та 6838,09 грн - заборгованість за відсотками (а.с.4-26).
Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої виходив з того, що позивачем, всупереч вимог закону, не надано суду належних і допустимих доказів того, що між сторонами склалися договірні відносини щодо надання банківського кредиту на заявлених умовах банку. Зокрема, банк не надав належних доказів на підтвердження правомірності нарахування відповідачу процентів за користування позиченими коштами, а враховуючи те, що кошти, які сплачував відповідач на оплату, позивачем безпідставно спрямовувались на проценти і не зараховувались у повному обсязі на оплату зобов`язань відповідача за тілом кредиту, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявність заборгованості за тілом кредиту.
Колегія суддів не може погодитись з такими висновками місцевого суду в повному обсязі, з огляду на наступне.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «А-БАНК»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується лише до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
За змістом частини 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 р. у справі №129/1033/13-ц).
У даній справі, банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками, за користування кредитними коштами. На підтвердження цих вимог, поряд з іншими доказами, банк надав витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК», який відповідач не підписував.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16 цс 15) і не спростовано позивачем при розгляді цієї справи.
З урахуванням наведеного, матеріали справи не містять підтверджень, що саме доданий до позовної заяви витяг з Умов, які надав банк, відповідач розумів та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК».
При цьому, слід враховувати правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 щодо того, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети-заяви.
Отже, вказаним спростовуються доводи апеляційної скарги, оскільки сам по собі факт користування відповідачем грошовими коштами не підтверджує, що розмір процентної ставки за користування кредитними коштами та інші істотні умови були погоджені з відповідачем на момент укладення договору. Тому висновок суду про відсутність підстав для стягнення заборгованості за відсотками є законним і обґрунтованим. Рішення суду в частині вирішення даних вимог необхідно залишити без змін.
Висновок суду про відсутність підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту на думку колегії суддів є необґрунтованим.
Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Установлено, що відповідач отримав та користувався кредитними коштами за договором, що підтверджує факт укладення кредитного договору. Також із змісту відзиву на позовну заяву, подану представником відповідача - адвокатом Школьним В.А., вбачається, що останній не заперечує сам факт використання відповідачем коштів за кредитним договором та допускає наявність незначної заборгованості за тілом кредиту.
Відповідач ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді не надав суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості наданий АТ «А-БАНК», не довів відсутність заборгованості, крім того відповідачем даний кредитний договір у судовому порядку недійсним не визнавався.
Таким чином, зважаючи на те, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку АТ «А-БАНК» не повернуті, банк вправі вимагати захисту своїх прав, шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто банк має право на стягнення у примусовому порядку з ОСОБА_1 фактично отриманої суми кредитних коштів - заборгованість за тілом кредиту у розмірі 10640,33 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 4-26).
Даний розмір заборгованості за тілом кредиту відповідачем не спростовано.
З врахуванням наведеного, позовна вимога про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10640,33 грн є обґрунтованою, і така, що підлягає до задоволення. 
Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції, відповідно до приписів ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині вирішення вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідача на користь банку заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) у розмірі 10640,33 грн, тобто фактично отриманих та неповернутих кредитних коштів.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на те, що позов задоволено на 60,88% (17478,42 грн/10640,33 грн*100%), з ОСОБА_1 на користь банку підлягають до стягнення витрати по сплаті судового збору в суді першої інстанції в розмірі 1843, 45 грн. (3028 грн*60,88%).
Оскільки апеляційна скарга банку задоволена на 60,88% (17478,42 грн/10640,33 грн *100%), тому з ОСОБА_1 на користь банку підлягають до стягнення витрати по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції в розмірі 2212,14 грн (3633,60 грн*60,88%).
Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК»- адвоката Омельченка Євгена Володимировича задовольнити частково.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 17 листопада 2025 року скасувати в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та ухвалити нове судове рішення про задоволення даних вимог.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК» 10640,33 грн заборгованості за кредитним договором.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК»1843,45 грн витрат зі сплати судового збору в суді першої інстанції та 2212,14 грн витрат зі сплати судового збору в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді: Я. Л. Петен 

А. О. Замченко