ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА	

справа № 753/22807/25
провадження № 2/753/2915/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2026 року Дарницький районний суд міста Києва в складі: 
головуючої судді  Комаревцевої Л.В. 
при секретарі Солодуха В.В.
за участю позивача ОСОБА_1 , 
представника відповідача ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 224 по вул. Кошиця, 5-А в м. Києві цивільну справу в загальному позовному провадженні за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про вселення,
ВСТАНОВИВ:
27.10.2025 позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача та просив визнати право користування.
30.10.2025 ухвалою суду позов залишено без руху.
03.11.2025 позивач усунув недоліки позовної заяви та просив вселити його в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
04.11.2025 ухвалою суду відкрито провадження.
16.12.2025 представником відповідача надано відзив. Відповідач заперечує проти позову з процесуальних міркувань, оскільки позивач намагається змінити свої вимоги у незаконний спосіб. Спочатку він вимагав визнати за ним право користування квартирою та виселити інших осіб, але згодом залишив лише вимогу про вселення, оформивши це як звичайну «заяву про усунення недоліків». Крім того, позивач не має жодного наміру фактично проживати у спірній квартирі. Він уже одружився вдруге, має нову сім`ю та цілком спокійно проживає за іншою адресою, яку сам же і вказує у своїй позовній заяві. Його вимога про вселення - це виключно примха та відверте намагання знущатися з відповідача та сина, щоб завдати додаткових моральних страждань. Представник відповідача зазначає, що спільне проживання є абсолютно неможливим через конфлікти та обґрунтований страх спільної дитини. Син категорично відмовляється проживати разом із батьком і офіційно пояснював Службі у справах дітей, що боїться його появи в квартирі, що визнає і сам позивач. Більше того, через поведінку колишнього чоловіка відповідач була змушена звертатися до поліції, тому його штучне вселення лише створить нестерпні умови для життя дитини. Позивач повністю усунувся від належного фінансового утримання сина та спільного майна. Він сплачує лише мізерні аліменти за рішенням суду, при цьому активно і категорично заперечував у судовому порядку проти стягнення будь-яких додаткових витрат на дитину, щоб не платити жодної зайвої копійки. Крім того, він взагалі не несе жодних витрат на оплату житлово-комунальних послуг та утримання самої квартири. Вселення позивача є практично та юридично неможливим, оскільки рішенням суду квартира була поділена лише в ідеальних частках, а поділ в натурі чи порядок користування конкретними кімнатами ніколи не встановлювався. Відповідач неодноразово пропонувала найбільш мирний та вигідний для всіх вихід - продати спільну квартиру та поділити гроші порівну. Проте позивач уперто відмовляється від цього, маючи на меті не вирішення житлового питання, а створення їй та сину максимальних життєвих труднощів.
У відповіді на відзив позивач заперечує обставини на яві посилається позивач, підтримує позовні вимоги. 
В судовому засіданні 21.04.2026 року позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.
Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.
18.04.2023 відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задоволено, визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в порядку поділу майна подружжя визнано право власності на частину нерухомого майна, квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 6-7).
Згідно з довідкою Дарницького УП ГУНП в м. Києві від 27.02.2024 до Дарницького УП ГУНП в м. Києві 26.02.2024 надійшла заява від ОСОБА_1 з приводу надання уточненої інформації щодо звернення по спецлінії №102 про те, що за адресою: АДРЕСА_1 перебуває без нагляду неповнолітня дитина, син - ОСОБА_4 , а колишня дружина ОСОБА_3 змінила замки в спільній квартирі ( а.с.10).
14.03.2025 ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_3 з письмовою претензією щодо усунення перешкод у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , конверт АТ «Укрпошта» повернуто позивачу за закінченням терміну зберігання ( а.с.12-13).
02.04.2025 ОСОБА_1 звернувся до Дарницького УП ГУНП в м. Києві із заявою про усунення перешкод у користуванні квартирою ( а.с.14).
02.04.2025 ОСОБА_1 звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької РДА в м. Києві із заявою про вчинення дій, які порушують право дитини на спілкування з батьком ( а.с.15-16).
02.05.2025 позивач звернувся із заявою щодо вчинення економічного та психологічного домашнього насильства ( а.с.19-20).
08.10.2025 позивач звернувся до Дарницького УП ГУ НП в м. Києві із заявою щодо порушення права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а саме щодо передачі ОСОБА_3 житла в оренду стороннім особам ( а.с.21).
09.10.2025 позивач звернувся до Дарницького УП ГУ НП в м. Києві із заявою щодо проживання за адресою: АДРЕСА_1 невідомих людей ( а.с.22-23).
До позовної заяви позивачем додано копію оголошення щодо оренди житла за адресою: АДРЕСА_2 , розміщеного за електронною адресою:https://dom.ria.com/( а.с.26).
Згідно із ч.6 ст. 3 ЦК України, серед загальних засад цивільного законодавства визначено принципи справедливості, добросовісності та розумності.
Відповідно із ч.2 ст. 5 ЦПК України, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Згідно із ч.1 ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.
Відповідно із ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.  Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.  Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.  
Згідно із ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.
Згідно із ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.  Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.
Згідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. 
Відповідно із ч.2 ст. 5 ЦПК України, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно із ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18.04.2023 про поділ майна подружжя. Інша 1/2 частина вказаної квартири належить відповідачці ОСОБА_3 .
Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідачка чинить йому перешкоди у користуванні належним йому майном, а саме: змінила замки у вхідних дверях квартири, не надає ключі та не допускає його до приміщення. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, зокрема довідкою Дарницького УП ГУНП в м. Києві від 27.02.2024 щодо звернення позивача про зміну замків , а також копією письмової претензії позивача від 14.03.2025 про усунення перешкод, яка була повернута поштою за закінченням терміну зберігання. Крім того, факти конфліктних ситуацій та неможливості доступу позивача до квартири зафіксовані у його численних зверненнях до правоохоронних органів протягом 2024-2025 років.
Суд відхиляє аргументи відповідачки про те, що позивач не має наміру фактично проживати у квартирі, оскільки має іншу сім`ю та інше місце проживання. Наявність у власника іншого нерухомого майна або проживання за іншою адресою не є законодавчою підставою для обмеження його права власності на інше майно чи позбавлення права доступу до нього. Також суд не може прийняти як підставу для відмови у позові посилання на конфліктні відносини та небажання дитини проживати з батьком, оскільки предметом даного спору є захист майнового права власника на доступ до своєї власності, що є абсолютним правом. Питання виховання дитини та порядку спілкування з нею вирішуються у межах інших сімейних спорів і не можуть нівелювати гарантоване Конституцією та законами України право приватної власності.
Щодо доводів про відсутність встановленого порядку користування квартирою, суд зазначає, що вселення співвласника є першочерговим етапом реалізації права на володіння майном. Відсутність визначеного рішенням суду порядку користування конкретними кімнатами не позбавляє співвласника, який володіє 1/2 часткою квартири, права фізично перебувати у цьому житлі.
Також суд бере до уваги докази того, що відповідачка самостійно розпоряджається спільною квартирою, намагаючись здати її в оренду стороннім особам без згоди іншого співвласника, що підтверджується копіями оголошень на сайті "dom.ria.com" та заявами позивача до поліції від 08.10.2025 та 09.10.2025. Такі дії відповідачки свідчать про свідоме ігнорування прав позивача як співвласника.
Оскільки в ході судового розгляду було беззаперечно встановлено, що позивач є законним власником частки квартири, а відповідачка перешкоджає йому в реалізації права користування цим майном, суд вважає, що право позивача є порушеним і підлягає захисту шляхом його вселення.
На основі викладеного, керуючись нормами матеріального права, суд приходить до висновку про повне задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача. 
Керуючись ст. ст. 12,76,77,78,79,80,81,263,265 ЦПК, суд -
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про вселення - задовольнити.
Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_3 .
Стягнути з  ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлено 21.04.2026

 Суддя: Комаревцева Л.В.