Справа № 513/1659/25 
Провадження № 2/513/343/26 

Саратський районний суд Одеської області

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2026 року Саратський районний суд Одеської області у складі: головуючої судді – Рязанової К.Ю., за участю секретаря судового засідання – Русавської Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с. Сарата Білгород-Дністровського району Одеської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф», в особі представника Бабчинського Остапа Михайловича, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
у с т а н о в и в: 
У грудні 2025 року до суду надійшла позовна заява ТОВ "Артеміда-Ф". В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 13 квітня 2020 року у між ТОВ "Лінеура Україна" та ОСОБА_1 , укладено Договір надання позики на умовах фінансового кредиту № 703421, за яким остання отримала кредит на суму 10000,00 грн, строком на 10 днів, зі сплатою процентної ставки у розмірі, визначеному умовами договору. Даний договір підписано електронним підписом позичальника відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. ТОВ "Лінеура Україна" належним чином виконало умови договору, перерахувавши на рахунок відповідача суму кредиту. Однак, відповідач ОСОБА_1 порушив умови договірних зобов`язань.
22 лютого 2021 року згідно умов Договору факторингу №015-220221 ТОВ " Лінеура Україна " відступлено право вимоги за кредитним договором №403421 від 13 квітня 2020 року на користь ТОВ "СІРОКО ФІНАНС".
В подальшому 24 жовтня 2024 року ТОВ "Сіроко Фінанс" набуло права вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №403421 від 13 квітня 2020 року на підставі договору факторингу №20241021/1.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за вищевказаним договором у розмірі 38415,27 грн. 
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 грудня 2025 року справу № 513/1659/25, передано у провадження судді Миргород В.С.
Ухвалою судді Саратського районного суду Одеської області Миргород В.С. від 15 грудня 2025 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРТМЕДІА-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту, прийнято до розгляду та відкрито провадження у вказаній справі. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
На підставі рішення Вищої ради правосуддя № 206/0/15-26 від 12 лютого 2026 року суддя ОСОБА_2 звільнена з посади судді Саратського районного суду Одеської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Розпорядженням керівника апарату Саратського районного суду Одеської області №165/26 від 24 лютого 2026 року справу передано на повторний автоматизований розподіл справ. 
Відповідно до автоматичної системи документообігу, справу перерозподілено судді Саратського районного суду Одеської області Рязановій К.Ю.
Ухвалою судді Саратського районного суду Одеської області Рязанової К.Ю. від 25 лютого 2026 року прийнято до провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРТМЕДІА-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 23 квітня 2026 року на 09 годину 25 хвилин в приміщенні Саратського районного суду Одеської області за адресою: Одеська область, с. Сарата, вул. К. Вернера, буд. 105.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позові зазначає про слухання справи у його відсутність, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення у справі. 
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, шляхом направлення судового виклику рекомендованим листом з повідомленням за місцем реєстрації, про що свідчить рекомендоване повідомлення у справі. У встановлений судом строк відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують її відзив не надала, клопотань про відкладення розгляду справи від останньої не надходило.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
У відповідності до ч.3 ст.211, ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи письмову згоду позивача на заочний розгляд справи, з урахуванням положень ст. 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступні фактичні обставини.
Судом встановлено, що 13 квітня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лінеура Україна" та ОСОБА_1 укладено Договір надання споживчого кредиту № 703421, Згідно розділу І "Предмет договору" ОСОБА_1 отримала кредит на суму 10000,00 грн, строком на 30 днів на умовах пролонгації, яка визначена розділом ІV цього договору зі сплатою процентної ставки: знижена – 0,95% в день від суми кредиту (346,75% річних) та стандартною процентною ставкою, що становить 1,90% в день від суми кредиту (693,50 % річних).
Згідно п.1.6. договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: 1.6.1. за зниженою ставкою 12850,00 грн; 1.6.2. за стандартною ставкою 15700,00 грн. 1.7. Обчислення орієнтовної реальної річної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту базується на припущенні, що Договір залишається дійсним протягом погодженого строку та, що Товариство і Споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені Договором. При цьому, орієнтовна реальна процентна та орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою застосовані виходячи з умов застосування цієї ставки, що передбачені Договором; але у межах погодженого строку виконання поживачем зобов`язань за Договором. 1.8. Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. 1.9. Кредит надається без забезпечення у вигляді застави. 1.10. Укладення цього Договору не потребує укладання договорів щодо додаткових та супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту.
У відповідності до положень п.2.1. договору Кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку Клієнта, зазначену Клієнтом в Особистому кабінеті, що має наступні реквізити № НОМЕР_1 .
Пунктами 2.4.-2.5. договору Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) на користь Клієнта. Кредит вважається погашеним в день отримання Товариством коштів в погашення заборгованості за кредитом.
Отже ОСОБА_1 шляхом накладення електронного підпису – підписано Графік платежів, паспорт споживчого кредиту та сам договір №703421 від 13 квітня 2020 року на вищезазначених умовах.
У відповідності до наявного в матеріалах справи листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 16 вересня 2025 року за вихідним № 1-1909, згідно якого 13 квітня 2020 року було успішно перераховано кошти у розмірі 10000,00 гривень, номер транзакції в системі іРау.uа -53156068, які зараховано на картку № НОМЕР_2 . 
22 лютого 2021 року згідно умов Договору факторингу №015-220221 ТОВ "Лінеура Україна" відступлено право вимоги за кредитним договором №403421 від 13 квітня 2020 року на користь ТОВ "СІРОКО ФІНАНС". Згідно витягу з прав вимоги заборгованість за договором №703421 від 13 квітня 2020 року укладеним з ОСОБА_1 , перейшла до ТОВ "СІРОКО ФІНАНС", що також підтверджено наявною в матеріалах справи квитанцією про перерахування коштів на відступлення прав вимог за кредитними зобов`язаннями. 
Також, 21 жовтня 2024 року ТОВ "Сіроко Фінанс" набуло права вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №403421 від 13 квітня 2020 року на підставі договору факторингу №20241021/1, що підтверджено наявними в матеріалах справи копіями договору відступлення права вимоги, витягом з реєстру з прав вимоги від 04 грудня 2025 року (перехід права вимоги за порядковим № 45) та платіжною інструкцією №839 про перерахування оплати за договором факторингу №20241021/1 від 21 жовтня 2024 року.
З наведених позивачем у позові розрахунків встановлено, що у ОСОБА_1 станом на 04 грудня 2025 року має непогашену заборгованість за договором №403421 від 13 квітня 2020 року у загальному розмірі 38415,27 гривень, яка складається з: заборгованості за основним зобов`язанням (тіло кредиту) - 10 000,00 грн; залишку заборгованості по процентам за користування - 22800,00 грн; заборгованості за пенею та штрафами - 0,00 грн; інфляційних збільшень - 5615,27 грн.
Відповідно до пункту першого частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно із частинами першою і другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ст. ст. 1046-1053 Кодексу, якщо інше не встановлено параграфом 2 Глави 71 і не випливає із суті кредитного договору.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію", згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію").
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 укладено вищезазначений договір, за умовами якого отримав грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок, зазначений у договорі.
Вказаний договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільний телефону відповідача.
Відповідно до положень Закону України "Про електронну комерцію" договір № 703421 від 13 квітня 2020 року прирівнюється до укладеного у письмовій формі.
За приписами статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
У ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено законом або договором, або розірвання договору, сплата неустойки.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
У частині першій статті 1048 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
За правилами ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною першою ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату у будь-який передбачений договором спосіб, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у цивільній справі № 342/180/17 зроблено висновок про те, що оскільки фактично отримані та використані Позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, Банк має право вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої ним суми кредитних коштів.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
За правилами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України, відповідно до якої якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
За змістом ст. 1048 ЦК України право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 містяться наступні правові висновки: установлений кредитним договором строк кредитування визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати (п. 93); у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленомузакономабо договором (п.103); твердження скаржників про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України (п.116); Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України.
У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Отже, у даній справі позикодавець має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення заборгованості за простроченими процентами за користування поза межами строку дії договору, однак таких вимог позивач не заявляв.
Враховуючи вищевикладене, нарахування та стягнення процентів за користування кредитними коштами у вигляді інфляційного збільшення з відповідача ОСОБА_1 , поза визначеним договором строком суперечить вимогам Цивільного Кодексу України та висновкам Верховного Суду.
З огляду на зазначене, з відповідача підлягає стягненню залишок заборгованості по тілу кредиту – 10000,00 гривень та по процентам за користування кредитом в розмірі 22800,00 грн.
Щодо стягнення інфляційного збільшення в розмірі 5615,27 грн.
Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У пунктах 15, 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або у тридцяти денний строк після дня завершення дії такого карантину, виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.
Крім того, згідно із пунктом 6 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором.
Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) (втому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.
Отже, на період дії карантину законодавець звільнив позичальника від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення платежів за кредитами (позиками), однак не звільнив від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України.
Наведене узгоджується із правовим висновком, який міститься у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 206/2984/23.
Також судом враховано пункт 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України щодо неможливості нарахування передбачених статтею 625 ЦК України виплат на період воєнного стану, оскільки він містить застереження щодо його застосування, а саме щодо позичальників, які отримали кредит.
Отже, враховуючи, що кредитний договір укладено за вищевказаних обставин, суд вважає за доцільне відмовити у задоволенні вимоги позивача що стягнення з відповідача інфляційного збільшення в сумі 5615,27 грн.
Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача заборгованості за вищевказаними договором у розмірі 32800,00 грн, яка складається з - 10000,00 гривень – заборгованість за тілом кредиту та по процентів за користування кредитом в розмірі 22800,00 грн.
У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог, що становить 2068,31 гривень (32800,00 грн / 38415,27 грн * 2422,40 грн). 
Щодо вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн, на підтвердження яких позивачем були надані: Договір про надання правової допомоги №211090045 від 02 грудня 2025 року, розрахунок суми судових витрат, суд зазначає наступне.
Враховуючи виконані адвокатом роботи, а також часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про часткове задоволення витрат на правничу допомогу у розмірі 5976,80 грн (32800,00 грн / 38415,27 грн * 7000,00 грн), що відповідає засадам розумності та співмірності характеру наданої правової допомоги, реальності таких витрат.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 11-13, 19, 43, 49, 76-82, 258-259, 263-264, 265, 268, 280-289, 354 ЦПК України; ст.ст. 1, 3, 16, 509, 512, 526, 530, 610-612, 625, 626, 628, 629, 638, 639, 1054 ЦК України, -
у х в а л и в:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» суму заборгованості за кредитним договором № 703421 від 13 квітня 2020 року в розмірі 32800 (тридцять дві тисячі вісімсот) гривень 00 копійок, з яких: 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок, сума заборгованості по тілу кредиту; 22800 (двадцять дві тисячі вісімсот) гривень 00 копійок – заборгованості за відсотками. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2068,31 (дві тисячі шістдесят вісім) гривень 31 копійка. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» витрати по сплаті судового збору у розмірі 5976,80 (п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят шість) гривень 80 копійок.
У іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення є заочним і може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідач, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку для подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених вище строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Інформація про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», місце знаходження - м. Львів, вул. С. Бандери, 87, офіс 54, код ЄДРПОУ42655697.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення виготовлено 23 квітня 2026 року. 

Суддя К. Ю. Рязанова