ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/140/22  Номер провадження 22-ц/814/1813/26	Головуючий у 1-й інстанції Путря О.Г.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Карпушина Г.Л.; суддів Бутенко С.Б., Обідіної О.І., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Комаренко Оксани Валеріївни на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 12 грудня 2025 року та на додаткове рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 24 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на утримання, лікування та поховання.
В С Т А Н О В И В: 
У січні 2022 року представник позивача ОСОБА_3 в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 витрати на утримання, лікування та поховання спадкодавця ОСОБА_4 в розмірі 53 989 грн.02 коп., із яких витрати на поховання становлять суму в розмірі 25 885 грн.00 коп., витрати на лікування - 20 495 грн.30 коп., витрати на утримання - 7608 грн.72 коп., також просив вирішити питання судових витрат.
В обґрунтування позову вказував, що 26.08.2014 року ОСОБА_4 зареєстрував шлюб з позивачем ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Після його смерті відкрилась спадщина. Спадкоємцями померлого є позивач (обов`язкова частка за законом) та відповідач - онук померлого ОСОБА_2 (за заповітом). 
Вказував, що ОСОБА_4 з моменту одруження та до моменту смерті перебував на утриманні ОСОБА_1 . Сплачувала комунальні платежі, лікування у КП «1-A міська клінічна лікарня Полтавської міської ради», а також оплатила витрати на поховання чоловіка. 
Зазначав, що з моменту одруження позивача та до смерті ОСОБА_5 відповідач жодного разу не приїздив до свого дідуся, не допомагав та будь-якої фінансової допомоги не надавав. 
Представник позивача вказував, що у зв`язку із фінансовою неможливістю сплачувати лікування позивач була змушена брати кошти у борг, що підтверджується борговими розписками.
Враховуючи те, що позивач понесла витрати на лікування померлого, сплачувала комунальні послуги за нього, а також за свій рахунок здійснила витрати на його поховання, вважає, що наявні підстави для задоволення позову.
Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 24 грудня 2025 року  позов задовольнити частково.
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на лікування та поховання ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 9144, 66 грн. 
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання судових витрат.
Додатковим рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 24 грудня 2025 року заяву представника позивача ОСОБА_6 , представника відповідача Роменської Т.В. про ухвалення додаткового рішення – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги, у розмірі 2890 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги, у розмірі 5810 грн.
Не погодившись із рішенням та додатковим рішенням районного суду, його в апеляційному порядку оскаржила представник ОСОБА_1 - адвокат Комаренко О.В. посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просять рішення та додаткове районного суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, а також вирішити питання судових витрат.
В обгрунтування апеляційної скарги вказано, що стягнення половини витрат на лікування та поховання спадкодавця ОСОБА_4 , не передбачено нормами чинного законодавства.
Також вказує, що судом безпідставно не взято до уваги квитанції на лікування ОСОБА_4 , оскільки в матеріалах справи наявні розписки про взяття у борг коштів на лікування, які збігаються із датами перебування ОСОБА_4 на лікуванні в лікарні.
Окрім того вказує, що із виписки з медичної картки хворого вбачається, що ОСОБА_4 розписано щоденний прийом лікарських препаратів, які були куплені позивачем згідно квитанцій, що містяться в матеріалах справи. Вказане на думку апелянта, підтверджує факт використання коштів на лікування її чоловіка.
Також судом безпідставно не взято до уваги квитанції № 054771 від 01.03.2019 року на суму 3625 та квитанцію № 054773 від 02.03.2019 року на уму 700 грн., оскільки вказані кошти були витрачені на послуги з поховання.
Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На момент розгляду справи сторони та інші особи по справі будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не з`явилися.
Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно із ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Районним судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 26.08.2014 року  ОСОБА_4 зареєстрував шлюб з ОСОБА_1 актовий запис від 26.08.2014 року за №199, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія НОМЕР_1 (т.1, а.с. 14). ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_2 (т.1, а.с. 13).
Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є онуком померлого  ОСОБА_4 (т.1, а.с. 11,15, 219- 223,228-230).
Спадкоємцями померлого ОСОБА_5 є його дружина ОСОБА_1 (обов`язкова частка за законом) та онук померлого ОСОБА_2 (за заповітом).
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 06.02.2023 року, залишеного в силі постановою Полтавського апеляційного суду від 16.05.2024 року, за відповідачем ОСОБА_2 визнано в порядку спадкування після померлого ОСОБА_4 право власності на 25/96 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами , за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на 25/96 частин земельної ділянки, кадастровий номер: 531136400:11:001:0287, площею 0,1000, з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору та на 25/96 частин земельної ділянки, кадастровий номер: 5310136400:11:001:0289, площею 0,0156 га, з цільовим призначенням: для індивідуального садівництва, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .(т.1, 219-223,228-230).
На підтвердження понесених витрат на лікування ОСОБА_4 позивачем надано квитанції згідно яких вбачається, що 25.02.2019 року здійснено оплату лікарських засобів на суму 231,41 грн., 16.02.2019 року на суму 516,15 грн., 17.02.2019 року на суму 803 грн., 17.02.2019 року на суму 719,21 грн., 18.02.2019 року на суму 701,74 грн., що в загальній сумі становить 2971,51 грн. (т.1, а.с. 25,26).
На підтвердження сплати коштів за комунальні послуги позивач надала квитанцію від 23.03.2018 на суму 1250 грн., квитанцію від 25.10.2014 на суму 50 грн., квитанцію від 25.10.2014 на суму 20 грн., квитанцію від 26.11.2014 на суму 100 грн., квитанцію від 26.11.2014 на суму 10 грн., квитанцію від 26.11.2014 на суму 40 грн., квитанцію від 15.01.2015 на суму 150 грн., квитанцію від 17.09.2014 на суму 233,85 грн. та претензію на суму 6033,87 грн. (т.1, а.с. 20-24).
В підтвердження здійснених позивачем витрат на поховання надано рахунок №405 від 02.03.2019 року на суму 21510 грн, в якому вказано детальний перелік послуг, наданих постачальником ОСОБА_7 платнику ОСОБА_1 із відміткою про здійснення оплати платником та квитанцію №054771 від 01.03.2019 року на суму 3620, 00 грн, квитанцію № 054773 від 02.03.2019 на суму 750,00 грн (найменування послуг: додаток до похорона) (т.1, а.с. 32,33).
Задовольняючи частково позов районний суд виходив з того, що витрати на лікування та поховання підтверджені документально на суму 18288 грн та стягнув половину їх вартості із відповідача у розмірі 9144 грн.
В задоволенні витрат за оплату комунальних послуг відмовлено у зв`язку із їх недоведеністю.
Додатковим рішення районного суду задоволено заяви про стягнення витрат на правничу допомогу пропорційно до задоволених вимог.

Колегія суддів погоджується із висновками районного суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування витрат за оплату комунальних послуг, оскільки позивачем не доведено належними доказами, що вона витрачала власні кошти за надані послуги.
Разом з тим, колегія суддів не може повністю погодитись з висновками районного суду в частині стягнення витрат на лікування та поховання ОСОБА_4 з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1, 7 ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.
За статтею 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (частина перша статті 1267 ЦК України).
Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до частини 1 статті 1232 ЦК України спадкоємці повинні відшкодовувати розумні витрати, які зазнав один з них, або інша особа на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов`язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення.
Зміст вказаної правової норми, дійсно не містить будь-яких застережень, щодо поділу витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця, між спадкоємцем який вчиняв дані дії та іншими спадкоємцями, а тому висновки суду в цій частині є необґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими що підлягають задоволенню.
Щодо витрат на лікування слід зазначити наступне.
Звертаючись до суду із вказаним позовом позивач вказувала, що загальна сума витрат на лікування померлого ОСОБА_4 становить 20 495 грн.
Матеріалами справи підтверджується сума витрат понесених на лікування ОСОБА_2 у розмірі 2667,80. Зазначені лікарські засоби в квитанціях співпадають із призначенням лікування, яке вказано в виписці із медичної карти стаціонарного хворого № 857, відповідачем вказані витрати не спростовані, а тому колегія суддів вважає, що в цій частині позовні вимоги є доведеними.
Разом з тим, відсутні підстави для відшкодування витрат за інші медичні препарати, які вказані в квитанціях, оскільки позивачем не доведено належними доказами, що вони були призначені ОСОБА_4 для лікування. Також не доведено належними доказами, що взяті позивачем в борг грошові кошти були витрачені на лікування ОСОБА_4 , а тому відсутні підстави для їх відшкодування. 
Щодо витрат на поховання слід зазначити наступне.
У ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, що поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни із тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та тримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку із цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.
За ст. 10 цього ж Закону, надання ритуальних послуг відповідно до необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 8 цього Кодексу, здійснюється ритуальними службами або за договором - суб`єктами господарювання інших форм власності. Вартість таких послуг встановлюється у порядку і в межах, встановлених законодавством, виконавчим органом сільської, селищної, міської ради. Надання ритуальних послуг, не передбачених зазначеним переліком, а також виготовлення предметів ритуальної належності здійснюється за цінами, встановленими за згодою сторін. В силу ст.12 цього ж Закону - надання ритуальних послуг визначається необхідним мінімальним переліком окремих видів ритуальних послуг. Цей перелік затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.
Таким чином, вартість послуг та предметів ритуальної належності визначається на принципах оплати лише тих послуг, що відповідають державним стандартам та нормативним документам.
Згідно до роз`яснень, викладених у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати.
Витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються виходячи із їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості пам`ятників і огорожу даній місцевості. Виходячи з визначення поняття поховання відповідно до Закону до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни із тілом у могилу.
Так, згідно необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, затвердженого Наказом Держжитлокомунгоспу України №193 від 19 листопада 2003, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 вересня 2004 року за №1111/9710, - до необхідних ритуальних послуг входять: оформлення договору-замовлення на організацію та проведення поховання; оформлення свідоцтва про поховання; копання могили (викопування могили ручним або механізованим способом, опускання труни з тілом померлого в могилу, закопування могили, формування намогильного насипу та одноразове прибирання території біля могили); монтаж та демонтаж намогильної споруди при організації підпоховання в існуючу могилу; кремація тіл померлих; поховання та підпоховання урни з прахом померлих у колумбарну нішу, в існуючу могилу, у землю; зберігання урн з прахом померлих у крематорії; організація відправлення труни з тілом чи урни з прахом померлого за межі України; запаювання оцинкованої труни; замощення урни з прахом померлого в колумбарну нішу.
Водночас, обов`язковою умовою покладення на спадкоємців обов`язку щодо відшкодування витрат на лікування та поховання спадкодавця є те, що такі витрати мають бути розумними з точки зору їх розміру і необхідності їх здійснення, зазначається і в правових позиціях Верховного Суду, викладених в постановах від 19 березня 2018 року (справа №554/1793/15-ц, пров. №61-6381св18), від 10 жовтня 2018 року (справа №713/1434/16-ц, пров. №61-18884св18), від 21 березня 2018 року (справа №753/15444/15-ц, пров.№61-2424св18).
Колегія суддів вважає вірним висновок суду про наявність підстав для покладення на відповідача ОСОБА_2 як спадкоємця майна померлого ОСОБА_4 обов`язку щодо відшкодування витрат понесених ОСОБА_1 .
Разом з тим, визначаючи розмір витрат на поховання, суд дійшов помилкових висновків, виходячи з наступного.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.
Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суд від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16-ц.
Так, з матеріалів справи вбачається, що на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на поховання чоловіка надано: рахунок № НОМЕР_3 від 02.03.2019 року на суму 21510 грн, в якому вказано детальний перелік послуг, наданих постачальником ОСОБА_7 платнику ОСОБА_1 із відміткою про здійснення оплати платником та квитанцію №054771 від 01.03.2019 року на суму 3620, 00 грн, квитанцію № 054773 від 02.03.2019 на суму 750,00 грн (найменування послуг: додаток до похорона) (т.1, а.с. 32,33).
Вказані докази підтверджують понесені позивачем витрати на поховання чоловіка/
Окрім того, колегія суддів враховує, що відповідно до інформації, яка надійшла від Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, вказано, що за допомогою на поховання ОСОБА_4 звернулася ОСОБА_1 та якій на поховання виплачені кошти у розмірі 5888,48 грн.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що підлягають стягненню з відповідача витрати на поховання у розмірі 19991,52 грн ( 25880 грн-5888,48 грн).
Щодо витрат на правничу допомогу слід зазначити наступне.
Пунктами 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Разом з тим, положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України). При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормовані частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Разом із тим, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі КГС від 03.10.2019 р у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28.05.2021 р у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02.12.2020 р у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 р у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 р у справі № 753/1203/18.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 р у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Із матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача було подано договір про надання правових послуг №01/06 від 06.06.2021 року, акт прийому-передачі наданих послуг від 16.12.2025 року, квитанція №21 від 01.06.2021 року, згідно якої адвокат Комаренко (Бурбак) О.В. отримала гонорар в розмірі 5000 грн, квитанція №74 від 16.12.2025 року, згідно якої адвокат Комаренко О.В. отримала гонорар в розмірі 12000 грн.
Представником відповідача ОСОБА_2 була адвокат Роменська Т.В., яка діяла на підставі договору про надання правничої допомоги №60/22 від 11.07.2022 року.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача було подано договір про надання правової допомоги №60/22 від 11.07.2022 року, акт прийняття-передачі наданих послуг від 11.07.2022 року, квитанція №60/22 від 11.07.2022 року за надану правничу допомогу по справі №545/140/22 адвокату Роменській Т.В. на суму 7000 грн.
Враховуючи положення статті 141 ЦПК України, зважаючи співмірність витрат на правову допомогу та складність даної справи, з урахуванням характеру виконаних адвокатами роботи та обсяг фактично витраченого часу за надані послуги , апеляційний суд дійшов до висновку, що заявлені представниками сторін витрати не відповідають критерію розумності, не зовсім є співрозмірними із складністю виконаної роботи, а їх відшкодування, за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи, матиме надмірний характер.
Враховуючи викладе слід визначити розмір витрат який відповідатиме критеріям розумності у даній справі за правову допомогу позивачу 7000 грн., а відповідачу 5000 грн. 
Оскільки позов задоволено на 41,97% тому з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 2937,90 грн.
Також з ОСОБА_1 слід стягнути на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 2901,50 грн.
Згідно зі статтею 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 838,39 грн. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Комаренко Оксани Валеріївни - задовольнити частково.
Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 12 грудня 2025 року , - змінити, збільшивши суму, яка підлягає відшкодуванню на лікування та поховання з 9144, 66 грн до 22659,32 грн.
В іншій частині рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 12 грудня 2025 року - залишити без змін.
Додаткове рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 24 грудня 2025 року- скасувати. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 2937,90 грн та судовий збір у розмірі 838,39 грн. а всього 3776,29 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати правничу допомогу у розмірі 2901,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 01 квітня 2026 року 

Головуючий суддя : ______________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ___________________ С.Б. Бутенко __________________ О.І. Обідіна