ПОСТАНОВА 
Іменем України

09 лютого 2026 року        м. Кропивницький

справа № 404/10557/25
провадження № 22-ц/4809/542/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Чельник О. І.,
секретар судового засідання Діманова Н. І.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Приватне акціонерне товариство «Кіровоградобленерго»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Фортечного районного суду міста Кропивницького від 16 грудня 2025 року у складі головуючого судді Мохонько В.В.
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог, заяви про забезпечення позову та ухвали суду першої інстанції.
У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Приватного акціонерного товариства «Кіровоградобленерго», в якому просила скасувати рішення засідання комісії Кропивницьких Міських Електричних Мереж ПрАТ «Кіровоградобленерго» з розгляду акта про порушення споживачем ПРРЕЕ, по протоколу №144 від 21 серпня 2025 року та відновити постачання електричної енергії у житловому будинку на побутові потреби по фіксованим цінам, за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок НОМЕР_1 .
В обґрунтування позову зазначила, що з 21 листопада 2014 року є власницею житлового будинку АДРЕСА_1 . Належний позивачці будинок електрофікований, договір на електропостачання укладений з ТОВ «КОЕК». Вказує, що завжди вчасно та в повному обсязі здійснювала оплату за спожиту електроенергію.
Позивачка стверджує, що не є фізичною особою-підприємцем та не займається підприємницькою діяльністю, електричну енергію використовує виключно на побутові потреби. У житлі, яке їй належить на постійній основі, безкоштовно, проживає родина вимушено переміщених осіб з Харківської області. Разом з тим, 11 липня 2025 року технічними працівниками ПрАТ «Кіровоградобленерго», без участі ОСОБА_1 , було складено акт №003958 від 11 липня 2025 року, про порушення споживачем правил роздрібного ринку електричної енергії, що затверджені постановою НКРЕКП №312 від 14 березня 2018 року, яким нібито встановлено, що споживач на об`єкті: АДРЕСА_1 , о/р НОМЕР_1 , код ЕІС 6224747741513166, порушив п.2,3,12 та 20 п.5.5.5 ПРРЕЕ, шляхом споживання побутовим споживачем електричної енергії не на побутові потреби.
21 серпня 2025 року о 5 годині 40 хвилин було складено протокол №144 засідання комісії по розгляду акта про порушення споживачем ПРРЕЕ, розглянуто акт про порушення та прийнято рішення про зобов`язання споживача здійснити заходи з усунення порушення.
Вважаючи вказане рішення незаконним та таким, що прийняте з порушенням вимог законодавства, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Фортечного районного суду міста Кропивницького від 10 жовтня 2025 року відкрито провадження у даній справі (а.с.18).

15 грудня 2025 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила забезпечити позов шляхом відновлення постачання електричної енергії у житловому будинку на побутові потреби по фіксованим цінам за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок НОМЕР_1 .
В обґрунтування заяви зазначила, що з 21 листопада 2014 року є власницею житлового будинку АДРЕСА_1 . Належний позивачці будинок електрофікований, договір на електропостачання укладений з ТОВ «КОЕК». Вказує, що завжди вчасно та в повному обсязі здійснювала оплату за спожиту електроенергію. Стверджує, що не є фізичною особою-підприємцем та не займається підприємницькою діяльністю, електричну енергію використовує виключно на побутові потреби. У житлі, яке їй належить на постійній основі, безкоштовно проживає родина вимушено переміщених осіб з Харківської області. Разом з тим, 11 липня 2025 року технічними працівниками ПрАТ «Кіровоградобленерго», без участі ОСОБА_1 , було складено акт №003958 від 11 липня 2025 року, про порушення споживачем правил роздрібного ринку електричної енергії, що затверджені постановою НКРЕКП №312 від 14 березня 2018 року, яким нібито встановлено, що споживач на об`єкті: АДРЕСА_1 , о/р НОМЕР_1 , код ЕІС 6224747741513166, порушив п.2,3,12 та 20 п.5.5.5 ПРРЕЕ, шляхом споживання побутовим споживачем електричної енергії не на побутові потреби.
21 серпня 2025 року о 5 годині 40 хвилин було складено протокол №144 засідання комісії по розгляду акта про порушення споживачем ПРРЕЕ, розглянуто акт про порушення та прийнято рішення про зобов`язання споживача здійснити заходи з усунення порушення.
Листом №2303/12 від 27 серпня 2025 року ТОВ «КОЕК» (далі - Товариство) надала їй наступну інформацію. Так, 26 серпня 2025 року Товариство отримало від ПрАТ «Кіровоградобленерго» повідомлення про порушення правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року за №312 в частині споживання (використання) електричної енергії за фіксованою ціною для побутових споживачів на не побутові потреби (п.2.3.12 ПРЕЕ) на об`єкті індивідуального побутового споживача за адресою АДРЕСА_1 , договір 100511185, від 01 січня 2019 року. При цьому, ОСР надав копію протоколу комісії з розгляду акта про порушення ПРРЕЕ та інформацію необхідну для здійснення перерахунку вартості спожитої електричної енергії, а саме, дату останнього контрольного огляду та обсяг помісячно, що підлягає перерахунку. Відповідно до наданої ОСР інформації, перерахунку підлягає 2015 кВт. год. спожиті за період з 20 березня 2025 року по 21 серпня 2025 року.
Позивачка зазначає, що внаслідок незаконних дій відповідача, їй, як споживачу, припинено постачання електричної енергії, внаслідок чого вона, її чоловік, а також дві особи ВПО залишились без світла, тепла та доступу до життєво важливих приладів під час зимового періоду. Такі дії створюють реальну загрозу життю та здоров`ю людей, що суперечить статтям 3, 27, 48 Конституції України, а також порушує її право на належні та безпечні умови проживання.

Ухвалою Фортечного районного суду міста Кропивницького від 16 грудня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №404/10557/25, провадження 2/404/3879/25 за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Кіровоградобленерго» про скасування рішення комісії та відновлення електропостачання.
Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції керувався тим, що обраний позивачкою спосіб забезпечення позову містить вимоги, тотожні вимогам позовної заяви. При цьому, суд зазначив, що позивачкою не надано належних доказів на підтвердження існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову у спосіб, обраний заявницею.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
ОСОБА_1 подала до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали Фортечного районного суду міста Кропивницького від 16 грудня 2025 року та ухвалення нового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом тимчасового відновлення електропостачання.
Вказала, що суд першої інстанції дійшов формальних висновків про те, що позивачкою не надано належних доказів існування реальної загрози невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову. Позивачка вважає, що такий підхід не враховує характер спірних правовідносин. Зокрема, до моменту вирішення спору по суті позивачка фактично позбавлена доступу до життєво необхідної комунальної послуги, що саме по собі свідчить про необхідність негайного судового захисту шляхом застосування заходів забезпечення позову.
Акцентувала увагу, що внаслідок відключення електропостачання у зимовий період без світла та тепла залишилися особи з підвищеним рівнем вразливості, зокрема внутрішньо переміщені особи, а також особа з інвалідністю 2 групи. Невжиття заходів забезпечення позову за таких обставин створює реальну та непоправну шкоду, яка триває щоденно і не може бути усунута шляхом ухвалення рішення по суті спору в майбутньому.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просила залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу позивачки – без задоволення.
Представник зазначила, що при розгляді питання щодо застосування заходів забезпечення позову про які просить позивач, необхідно враховувати, що ПрАТ «Кіровоградобленерго», як оператор системи розподілу, не є ініціатором даного відключення, оскільки припинення електроживлення здійснювалося на вимогу електропостачальника ТОВ «Кіровоградська обласна ЕК». Отже, саме цим учасником ринку має бути ініційоване і відновлення електроживлення. У випадку, якщо ОСР здійснить підключення електроустановок споживача без ініціативи учасника ринку, на вимогу якого було здійснене відключення, обсяги електричної енергії використані споживачем після цього, будуть покладені адміністратором розрахунків на оператора системи як втрати. Крім того, звернула увагу суду, що, відповідно до абзацу 2 пункту 7.12 ПРРЕЕ – витрати оператора системи на здійснення робіт з припинення та відновлення електроживлення електроустановки споживача (повторне підключення електроустановки) покриваються за рахунок коштів ініціатора здійснення цих робіт, які відшкодовуються йому споживачем (крім випадків, визначених цим пунктом), якщо припинення постачання (розподілу або передачі) електричної енергії споживачу здійснювалося у встановленому цими Правилами порядку. Отже, задоволення вимог заяви позивачки про забезпечення позову шляхом зобов`язання ПрАТ «Кіровоградобленерго» відновити електропостачання спричинить порушення прав та законних інтересів даного відповідача, оскільки на нього буде покладено втрати у вигляді обсягів електричної енергії, що будуть спожиті споживачем після такого підключення, а також відповідачеві не буде компенсовано витрати на здійснення цих робіт.
Вказала, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову шляхом відновлення відповідачем постачання електричної енергії до домоволодіння позивачки, а також не свідчать про порушення судом норм процесуального права, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції (а.с.174-177).

Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції – без змін.
Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (частина друга статті 149 ЦПК України).
У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема забороною вчиняти певні дії.
Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).
Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів (пункти 3, 4 частини першої, частина п`ята статті 151 ЦПК України).
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суд повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
У частині десятій статті 150 ЦПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Отже, тотожність позовних вимог заходам забезпечення позову має наслідком відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову та відповідно скасування оскаржених судових рішень.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 727/3757/21 (провадження № 61-10529св21), від 22 вересня 2021 року у справі № 752/24015/20 (провадження № 61-6265св21).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».
У справі, що переглядається, ОСОБА_1 звернулась з позовом до Приватного акціонерного товариства «Кіровоградобленерго», просила скасувати рішення засідання комісії Кропивницьких Міських Електричних Мереж ПрАТ «Кіровоградобленерго» з розгляду акта про порушення споживачем ПРРЕЕ, по протоколу №144 від 21 серпня 2025 року та відновити постачання електричної енергії у житловому будинку на побутові потреби по фіксованим цінам, за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок НОМЕР_1 . Підставою для звернення до суду позивачка зазначила відключення відповідачем належного їй житлового будинку від електропостачання.
Подаючи заяву про забезпечення позову, ОСОБА_1 зазначила про необхідність вжиття заходів забезпечення позову з метою ефективного захисту її прав, шляхом відновлення постачання електричної енергії у житловому будинку на побутові потреби по фіксованим цінам за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок НОМЕР_1 .
Місцевий суд зробив правильний висновок про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки обраний позивачкою спосіб забезпечення позову містить вимоги, тотожні вимогам позовної заяви.
Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції обґрунтованим, оскільки метою вжиття заходів забезпечення позову не є вирішення спору між сторонами.
Викладені в апеляційній скарзі доводи не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, а ініційований позивачкою вид забезпечення позову фактично є вирішенням позовних вимог поза межами судового засідання без встановлення обставин та ухвалення рішення у справі, що суперечить змісту заходів забезпечення та меті їх застосування.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно застосовано норми чинного законодавства, що регулюють підстави для застосування заходів забезпечення позову.
З підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції – без змін
Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Фортечного районного суду міста Кропивницького від 16 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 18.02.2026.

Головуючий С. М. Єгорова
Судді О. Л. Карпенко 
О. І. Чельник