Справа № 548/2487/25
Провадження №1-кп/548/110/26
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(повний текст)
12 лютого 2026 року м. Хорол 

Хорольський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання — ОСОБА_2 ,
за участі:
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченої - ОСОБА_4 ,
потерпілої - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у м. Хорол кримінальне провадження № 12025170000000737 по обвинуваченню 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Ситняки, Макарівського району Київської області, українки, громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , війсковослужбовця, освіта вища, розлученої, такої, що не є особою з інвалідністю, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимої, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України,
В С Т А Н О В И В:
наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 194 від 10.07.2023 солдата запасу ОСОБА_4 призначено на посаду оператора групи спеціального призначення роти спеціального призначення та зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
25.08.2025 близько 17 години 00 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи поза службою, керуючи на законних підставах технічно справним транспортним засобом – автомобілем марки PEUGEOT 508, д.н.з. НОМЕР_2 , рухалася по автодорозі Київ-Харків-Довжанський в сторону міста Полтави у межах Лубенського району Полтавської області.
Пересуваючись на вищевказаному автомобілі у межах лівої смуги для руху із наявних двох смуг для руху в одному напрямку, у районі 251 км автодороги сполученням «Київ-Харків-Довжанський» на рівній горизонтальній ділянці автодороги, де видимість у напрямку руху достатня, водій ОСОБА_4 , у порушення вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників дорожнього руху, проявила неуважність, змінила напрямок свого руху праворуч, виїхала на праву смугу для руху, допустила зіткнення із задньою частиною автомобіля марки ЗАЗ 11055, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_6 , котрий рухався попереду у правій смузі для руху в попутному напрямку. 
Внаслідок проявленої злочинної необережності та порушення водієм ОСОБА_4 . Правил безпеки дорожнього руху водій автомобіля марки ЗАЗ 11055, д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_6 отримав такі тілесні ушкодження: відкрита травма голови, забиті рани лобу по середині, обширна скальпована рана лівої тім`яно-потиличної ділянки, обширна кровопідтічність м`яких тканин голови лобно-тім`яної ділянки по середині та тім`яно-потиличної зліва, лінійний уламковий перелом лобної, тім`яної, потиличної кісток з розповсюдженням лінії злому на основу черепу, крововиливи під тверду мозкову оболонку в проекції передніх, середніх, задніх черепних ямок, крововиливи під м`яку мозкову оболонку лобно-тім`яно-скронево-потиличних долях лівої півкулі мозку, лобної долі правої півкулі мозку, крововиливи в речовину мозку лобної ,скроневої, потиличної долей лівої півкулі мозку, обширні крововиливи по задній поверхні обох легень, синці лівого надпліччя та лівого плеча, садна лівого плеча, лівої гомілки, які утворились від дії тупого (тупих) предмету (предметів), при ударі об такі, діявших з великою силою під час ДТП, і відносно живої особи мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх спричинення.
Смерть ОСОБА_6 настала від відкритої травми голови з переломом кісток склепіння та основи черепу, крововиливами в речовину головного мозку та під його оболонки.
Відповідно до висновку автотехнічної експертизи в заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля PEUGEOT 508, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_4 вбачаються невідповідності з вимогами пункту 10.1 Правил дорожнього руху, згідно з якими: перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, які з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.
У заданій дорожній обстановці водій PEUGEOT 508, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_4 мала технічну можливість уникнути вказаної дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання нею вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху, для чого у неї не було будь-яких перешкод технічного характеру.
Отже, ОСОБА_7 обвинувачується в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.
У судовому засіданні прокурор у вступній промові запропонував здійснювати дослідження доказів в порядку частини третьої статті 349 КПК України, обмежившись дослідженням письмових матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, та допитом потерпілої та обвинуваченої осіб. Потерпіла ОСОБА_5 та обвинувачена ОСОБА_4 погодилися щодо дослідження доказів в порядку частини третьої статті 349 КПК України.
Відповідно до частини третьої статті 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.
Обвинувачена ОСОБА_4 у судовому засіданні визнала свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, за обставин, зазначених в обвинувальному акті, не заперечувала жодну з обставин, викладених у ньому. Додатково пояснила, що 25.08.2025 близько 17 години 00 хвилин рухалася за кермом автомобіля в напрямку Полтави до подруги, попереду бачила авто військових, інших обставин не пам`ятає, прийшла до тями від поштовху подушок безпеки, автомобіль зупинила. Повідомила, що шкоду у повному розмірі, погоджену із потерпілою, відшкодувала, про що свідчить укладена розписка. Щиро шкодує про наслідки вчиненого діяння, просила вибачення у потерпілої.
Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні повідомила, що 25.08.2025 був звичайний робочий день, подзвонила колега і повідомила, що трапилося ДТП і що є загиблі. Пізніше попросили приїхати до поліції, де їй повідомили, що батько загинув за наслідками ДТП. Шкоду їй відшкодовано, про що укладена розписка. Вважає, що не слід призначати суворе покарання обвинуваченій із призначенням реального позбавлення волі.
З огляду на те, що у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 у повному обсязі визнала свою винуватість у вчиненні інкримінованому їй органом досудового розслідування кримінального правопорушення за обставин, викладених у обвинувальному акті, прокурор, потерпіла особа та обвинувачена у судовому засіданні не оспорювали фактичні обставини провадження, суд зі згоди усіх учасників відповідно до вимог частини третьої статті 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються. Водночас, суд попередньо з`ясував правильне розуміння ОСОБА_7 та ОСОБА_5 змісту обставин кримінального правопорушення, відсутність сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснив, що в такому разі будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Встановлені обставини кримінального правопорушення вказують на те, що дії ОСОБА_7 кваліфіковані правильно за частиною другою статті 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Відповідно до статті 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
З огляду на мету покарання та принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
При визначенні покарання ОСОБА_7 суд керується загальними засадами призначення покарання, визначеними у статті 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винної та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
При обранні обвинуваченій виду та міри покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, що згідно зі статтею 12 КК України є тяжким злочином; особу ОСОБА_7 , яка є війсковослужбовцем, згідно з характеристикою наданою командиром в/ч НОМЕР_4 характеризується позитивно, на утриманні має неповнолітню дитину, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше несудима, відшкодовувала шкоду, завдану потерпілій, про що у судовому засіданні засвідчили потерпіла та обвинувачена.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.
Враховуючи вищевикладені обставини, думки прокурора, потерпілої, висловлених в судових дебетах, які просили призначити покарання, не пов?язане з реальним позбавленням волі, а також ту обставину, що особі повинно бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так й іншими особами, суд прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_7 можливо без ізоляції її від суспільства, призначивши їй покарання із застосуванням статті 75 КК України та покладанням обов`язків, передбачених статтею 76 КК України.
Вирішуючи питання щодо призначення ОСОБА_7 додаткового покарання, встановленого санкцією частини другої статті 286 КК України, суд враховує, що обвинуваченою було вчинено кримінальне правопорушення, яке належить до злочинів у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, та порушено вимоги пункту 10.1, 10.2 ПДР України, що знаходяться в прямому причинному зв?язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням тяжких наслідків у виді спричинення потерпілому смерті. 
Згідно з правовою позицією, викладеної у постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 08.02.2018 у справі № 361/2704/16-к, санкція частини другої статті 286 КК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи, оскільки це покарання у санкції носить альтернативний характер і не є обов`язковим для застосування судом.
Враховуючи дані про обставини порушення обвинуваченою правил безпеки дорожнього руху, особу обвинуваченої, її посткримінальну поведінку, позитивну характеристику, беручи до уваги визнання нею провини, активне виключно критичне ставлення до наслідків своїх дій, готовність нести призначене покарання, наявність на утриманні дитини, відшкодування завданій потерпілій шкоду у розмірі 800 000 грн, а також беручи до уваги, що обвинувачена є військовослужбовцем, потребує пересування за кермом автомобіля для виконання завдань по військовій службі, у тому числі в зоні бойових дій, всі вищевикладені обставини в їх сукупності суттєво знижують ступінь суспільної небезпеки винуватої, а тому суд дійшов до переконання про можливість виправлення обвинуваченої без призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
На думку суду, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, саме таке покарання буде відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретним його обставинам та наслідкам, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та запобіганню скоєнню нею нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до частини другої статті 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченої на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Загальна сума витрат, понесених у зв`язку із проведенням експертиз, складає 14262,40 грн, що підлягає стягненню із ОСОБА_7 .
Долю речових доказів необхідно вирішити в порядку статті 100 КПК України.
Згідно із частиною четвертою статті 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави від 26.08.2025 у справі № 554/12679/25 накладено арешт на автомобіль PEUGEOT 508 д.н.з. НОМЕР_2 , який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , виданого 27.04.2019 в ТСЦ 3244, належить ОСОБА_8 , мешканці АДРЕСА_2 та автомобіль ЗАЗ 11055 д.н.з. НОМЕР_3 , який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 , виданого 05.06.2019 в ТСЦ 5347, належить ОСОБА_6 , мешканцю АДРЕСА_3 , з позбавленням права відчуження, розпоряджання, використання та проведення будь-яких ремонтних робіт, і залишено для зберігання на території стоянки, за адресою АДРЕСА_4 .
Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави від 26.08.2025 у справі № 554/12679/25 про накладення арешту слід скасувати.
Керуючись статтями 100, 369-371, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк 2 (два) роки.
На підставі статті 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації (в період проходження військової служби до командира військової частини), повідомляти уповноважений орган з питань пробації (в період проходження військової служби командира військової частини) про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації (в період проходження військової служби командира військової частини).
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_4 не обирати.
Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави 14262 (чотирнадцять тисяч двісті шістдесят дві) гривні 40 копійок витрат на залучення експертів.
Речові докази:
- автомобіль PEUGEOT 508 д.н.з. НОМЕР_2 , який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , виданого 27.04.2019 в ТСЦ 3244, належить ОСОБА_8 , мешканці АДРЕСА_2 , який зберігається на території стоянки, за адресою вул. Київська, 2, м. Лубни, після набрання вироком законної сили повернути власнику;
- автомобіль ЗАЗ 11055, д.н.з. НОМЕР_3 , який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 , виданого 05.06.2019 в ТСЦ 5347, належить ОСОБА_6 , мешканцю АДРЕСА_3 , який зберігається на території стоянки, за адресою АДРЕСА_4 , після набрання вироком законної сили повернути власнику. 
Згідно із частиною шостою статті 376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Хорольський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1