Справа № 204/425/25
Провадження № 2/204/165/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2026 року м. Дніпро

Чечелівський районний суд міста Дніпра, у складі:
головуючого – судді Приваліхіної А.І.,
за участі секретаря судового засідання – Єрмак Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційне підприємство «Міська клінічна лікарня № 4» Дніпровської міської ради, Комунального підприємства «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпровської обласної ради, Дніпровської міської ради, Виконавчого комітету Дніпровської міської ради та Департаменту охорони здоров`я населення Дніпровської міської ради про стягнення матеріального збитку та моральної шкоди, -
У С Т А Н О В И В:
14 січня 2025 року позивачка ОСОБА_1 , через представницю, звернулася до суду із позовом до КНП «Міська клінічна лікарня № 4» ДМР, КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» ДОР та ДМР, визначивши третьою особою КНП «Міська клінічна лікарня № 21 ім. проф. Є.Г. Попкової» ДМР, із вимогою про стягнення матеріального збитку та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (том – 1, а. с. 1-5).
В обґрунтування позовних вимог вказує, що 26 березня 2023 року під час стоянки в дозволеному місці на території КНП «Міська клінічна лікарні № 21 ім. проф. Є.Г. Попкової» на вул. Канатній, 17 у м. Дніпрі, на належний їй транспортний засіб FORD ESCAPE, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , упав паркан, який знаходився поряд з її автомобілем, внаслідок чого автомобіль зазнав механічних пошкоджень з матеріальними збитками. Зазначає, що про даний випадок нею було повідомлено ГУ НП в Дніпропетровській області та ВП № 6. Разом з цим, зазначає, що з метою встановлення дійсного розміру понесеного нею битку, вона звернулась до експерта-автотоварознавця Крутінь В.І., в результаті чого останнім було складено висновок № 9541 по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ, згідно якого вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля FORD ESCAPE, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті ДТП становить 581 806 гривень 43 копійки, що прирівнюється до його ринкової вартості на момент ДТП. Вказує, що відповідачі у добровільному порядку шкоду їй не відшкодовують, тому прохає суд стягнути з них солідарно розмір понесеного нею матеріального збитку, що складає 581 806 гривень 43 копійки. Разом з цим, зазначає, що внаслідок протиправних винних дій відповідачів, їй як власниці пошкодженого транспортного засобу було спричинено значну моральну шкоду, яка полягає у: глибоких психологічно-душевних стражданнях з приводу неможливості експлуатації пошкодженого транспортного засобу, оскільки даний автомобіль використовувався нею як у повсякденному житті, так і під час виконання своїх робочих та життєвих потреб (купівля продуктів харчування, відвідування медичних закладів, купівля необхідного одягу, поїздки задля здійснення сімейного відпочинку тощо); постійних душевних переживаннях та душевних тривогах, які вона постійно відчуває через дискомфорт та виснаження, оскільки мусить додавати надмірних власних зусиль, задля того аби забезпечити свої звичні життєві потреби; додаткових сімейних витрат на послуги громадського транспорту та таксі; переживанні та страху за власне життя, оскільки у разі необхідності вона не зможе вжити негайних заходів задля евакуації. Крім того, зазначає, що вона не є занадто фінансово забезпеченою людиною, тому для придбання вказаного транспортного засобу вона, свого часу, доклала чимало зусиль, що далось їй вкрай важко. Стверджує, що втрата авто для нею є дуже душевно-важким переживанням, оскільки вона відчуває постійний розпач та пригніченість через втрату своєї дорогоцінної речі (майна). Вказує, що зазначені обставини, в які вона була поставлена неправомірними діями відповідача, та спричинені внаслідок цього психологічні страждання потягли за собою вкрай негативні наслідки для її самопочуття і здоров`я, зокрема це посприяло накопиченню негативних психоемоційних та несприятливих психосоматичних змін, які полягають у: емоційній напрузі, знервованості, пригніченості, нестійкому настрою, плаксивості, підвищеній тривожності, образливості, а також наявне погіршення сну. Тому прохає суд стягнути солідарно з відповідачів також і завдану їй моральну шкоду, яку вона оцінює у суму 20000 гривень, разом із понесеними судовими тратами по справі.
Ухвалою суду від 20 січня 2025 року позовну заяву залишено без руху, позивачці надано термін на усунення недоліків (том – 1, а. с. 50 та на звороті).
03 лютого 2025 року недоліки, зазначені в ухвалі суду від 20 січня 2025 року, позивачкою усунуто (том – 1, а. с. 52-57).
Ухвалою суду від 05 лютого 2025 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче провадження на 13 годину 00 хвилин 04 березня 2025 року (том – 1, а. с. 106-107), копія якої надіслана учасникам справи 05 лютого 2025 року за вихідним № 3262/25-вих/2/204/1348/25 (том – 1, а. с. 107а).
13 лютого 2025 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» ДОР – адвоката Сєдих Ю.М. (том – 1, а. с. 123-126), в якому він позовні вимоги не визнає, проти їх задоволення заперечує.
В обґрунтування відзиву зазначає, що позивачка вважає, що їй завдано шкоди невиконанням заходів з благоустрою, натомість жодних доказів на підтвердження вказаного останньою суду не надано, так само як і не надано доказів щодо протиправності поведінки заподіювача шкоди, зокрема відповідача – 2, по АДРЕСА_1 на території КНП «МКЛ №21 ім. проф. Є.Г. Попкової» 26 березня 2023 року. Водночас, вказує на те, що для покладення відповідальності на заподіювача майнової шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов, як: наявність шкоди; протиправність дій заподіювача шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; вина в заподіянні шкоди, тобто деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Тобто, для всіх випадків відшкодування шкоди (якщо інше не передбачено законом), законодавець визначає обов`язкову наявність чотирьох підстав, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Вказує, що позивачкою не надано до позову жодних доказів на підтвердження своїх вимог, зокрема не доведено протиправності поведінки заподіювача шкоди — протиправність поведінки відповідача 2 Комунального підприємства «Криворізькій протитуберкульозний диспансер» Дніпровської обласної ради» 26 березня 2023 року по вул. Канатна, 17 м. Дніпро на території Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 21 ім. проф. Є.Г.Попкової», а тому вважає, що підстави для задоволення позову відсутні. 
04 березня 2025 року на адресу суду надійшов відзив представниці КНП «МКЛ № 4» ДМР – адвокатки Співак Н.М. на позовну заяву (том – 1, а. с. 147-150), в якому вона позовні вимоги не визнає, проти їх задоволення заперечує.
В обґрунтування відзиву зазначає, що відповідач - 1, відповідно до вимог п. п. 1.1 Статуту КНП «МКЛ №4» ДМР, затвердженого наказом № 745 від 26 грудня 2023 року Департаментом охорони здоров`я населення ДМР. Є закладом охорони здоров`я – комунальним унітарним некомерційним підприємством, що надає послуги спеціалізованої медичної допомоги будь-яким особам у порядку та на умовах, установлених законодавством України та цим Статутом. Вказано, що власником підприємства є територіальна громада міста Дніпра, в особі Дніпровської міської ради. Відповідно до вимог п. 5.1 Статуту, майно підприємства є комунальною власністю і закріплюється за ним на праві оперативного управління. Разом з цим, зазначено, що майно підприємства становлять необоротні та оборотні активи, основні засоби та кошти, а також інші цінності, передані йому власником, вартість яких відображається у самостійному балансі підприємства. Вважає, що позивачка передчасно звернулася до суду з вказаним позовом, оскільки існує позасудовий механізм врегулювання відшкодування шкоди, завданої об`єктами благоустрою. Так, зокрема, рішенням Дніпровської міської ради від 25 квітня 2018 року № 90/31 затверджено Порядок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної майну фізичних і юридичних осіб об`єктами благоустрою комунальної власності та їх елементами, з метою добровільного досудового врегулювання спорів. Тому вважає, що позивачка має право звернутися до комісії з питань відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної об`єктами благоустрою комунальної власності та їх елементами та вирішити дане питання в досудовому порядку. 
01 квітня 2025 року на адресу суду надійшла відповідь представниці позивачки – адвокатки Кулікової Г.Д., на відзив відповідача – 1 (том – 1, а. с. 195-197), в якій вона твердження відповідача про передчасність позову та необхідність його врегулювання у досудовому порядку, вважає хибними, оскільки це порушує її право на захист.
Так, в обґрунтування відповіді на відзив зазначає, що право на судовий захист передбачено Конституцією України, а обрання певного способу захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Разом з цим, зазначає про те, що звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Вважає, що звернення до суду з даною позовною заявою не може бути передчасним, оскільки є правом позивачки на власний розсуд обирати спосіб захисту її прав та свобод. Окремо, зазначає, що позивачка з метою досудового врегулювання спору зверталася з вимогою про відшкодування шкоди до КНП «МКЛ № 21 ім. проф. Є.Г. Попкової» (на момент звернення не було припинено), але жодної відповіді нею не було отримано. Тому прохає суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
03 квітня 2025 року на адресу суду надійшов відзив представниці ДМР Кузюр О.О. (том – 1, а. с. 203-206 та на звороті), в якому вона позовні вимоги не визнає, проти їх задоволення заперечує.
В обґрунтування відзиву зазначає, що Дніпровська міська рада, відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є представницьким органом місцевого самоврядування. Згідно з приписами ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи, які підконтрольними і підзвітними відповідним радам. Отже, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» чітко розмежовано поняття «міської ради», який є представницьким органом місцевого самоврядування та поняття «виконавчий орган», який створюється відповідними радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування. Вказує, що падіння паркану сталось 26 березня 2023 року, коли балансоутримувачем об`єктів нерухомого майна було КНП «МКЛ № 21 ім. проф. Є. Г. Попкової» ДМР, проте, відповідно до рішення Дніпровської міської ради від 19 квітня 2023 року № 28/36 «Про реорганізацію КНП «МКЛ № 21 ім. проф. Є.Г. Попкової» ДМР шляхом приєднання до КНП «МКЛ № 4» ДМР» КНП «МКЛ № 4» ДМР є правонаступником усього майна та активів, прав і обов`язків КНП «МКЛ № 21 ім. проф. Є.Г. Попкової» ДМР. Також, рішенням Дніпровської міської ради від 24 травня 2023 року № 56/37 «Про передачу з балансу КНП «МКЛ № 21 ім. проф. Є.Г. Попкової» ДМР на баланс КНП «МКЛ № 4» ДМР об`єктів нерухомого майна» передані об`єкти нерухомого майна по АДРЕСА_1 . Відповідно до копії інвентарної картки обліку об`єкта основних засобів, споруди №№ 1-12, в тому числі огорожа та ворота перебувають на балансі Відповідача-1. Звертає увагу, що міська рада є лише представницьким органом місцевого самоврядування, в той час коли відповідальним за управління об`єктами благоустрою та контроль за забезпечення їх належного утримання, ремонту та ефективної експлуатації, в даному випадку, є саме балансоутримувач КНП «МКЛ № 4» ДМР, який підпорядковується департаменту охорони здоров`я населення Дніпровської міської ради. Тому вважає, що Дніпровська міська рада є неналежним відповідачем в даній справі. Крім того, вважає, що позивачкою не доведено протиправну діяльність (бездіяльність) Дніпровської міської ради, причинний зв`язок між неправомірними діями i шкодою, що унеможливлює покладення на неї обов`язку по відшкодуванню майнової шкоди. Разом з цим, зазначає, що на базі Дніпровської міської ради діє комісія з питань відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної майну фізичних і юридичних осіб об`єктами благоустрою комунальної власності та їх елементами. Рішенням Дніпровської міської ради від 20 березня 2019 року № 40/43 затверджено Порядок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної майну фізичних і юридичних осіб об`єктами благоустрою комунальної власності та їх елементами. Вказує, що відповідно до вимог п. 1.3 Порядку відшкодування шкоди проводиться з метою добровільного досудового врегулювання спорів, запровадження процесу утримання об`єктів благоустрою міста в стані, придатному до використання, а також такому, що приведе до зменшення кількості випадків спричинення шкоди особам та їх майну, зменшення розміру шкоди, заподіяної майну осіб об`єктами благоустрою комунальної власності та їх елементами, яка підлягає відшкодуванню, зміцнення довіри до органів місцевого самоврядування. З цих підстав, прохає суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. 
Ухвалою суду від 10 квітня 2025 року до участі у справі у якості співвідповідачів залучено Виконавчий комітет Дніпровської міської ради та Департамент охорони здоров`я населення Дніпровської міської ради (том – 2, а. с. 88 на звороті).
23 квітня 2025 року на адресу суду надійшов відзив керівника Департаменту охорони здоров`я населення ДМР – Бабського А.А. (том – 2, а. с. 96-99), в якому він позовні вимоги не визнає, проти їх задоволення заперечує.
В обґрунтування відзиву зазначає, що Департамент охорони здоров`я населення Дніпровської міської ради створений Дніпровською міською радою, є її виконавчим органом та є юридичною особою публічного права відповідно до чинного законодавства України. Департамент діє на підставі Положення затвердженого рішенням Дніпровської міської ради від 24 травня 2023 року № 89/37. Обсяг і межі повноважень виконавчих органів місцевого самоврядування у сфері охорони здоров`я визначені у статті 32 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Положення про департамент передбачає, що департамент охорони здоров`я населення Дніпровської міської ради забезпечує виконання покладених на нього завдань щодо реалізації державної політики в галузі охорони здоров`я населення, контролює дотримання вимог чинного законодавства України з питань охорони здоров`я у закладах охорони здоров`я комунальної власності територіальної громади міста Дніпра, підпорядкованих Департаменту, та комунальних підприємствах комунальної власності територіальної громади міста Дніпра, підпорядкованих Департаменту. (п. 4.1. Положення). Зазначає, що зі змісту позову вбачається, що позивачка вважає протиправними дії КНП «МКЛ № 4» ДМР, натомість, позовні вимоги до департаменту охорони здоров`я населення Дніпровської міської ради нею не заявлено. Водночас, вказує на те, що КНП «МКЛ № 4» ДМР є самостійною юридичною особою, яке діє відповідно до чинного законодавства України, а працівники не перебувають з департаментом охорони здоров`я Дніпровської міської ради в трудових відносинах. Департамент охорони здоров`я населення Дніпровської міської ради є представницьким органом місцевого самоврядування що контролює медичну та фінансово – господарську діяльність закладів охорони здоров`я, в той час коли відповідальним за управління об`єктами благоустрою та контроль за забезпеченням їх належного утримання, ремонту та ефективної експлуатації, в даному випадку, є саме балансоутримувач КНП «МКЛ № 4» ДМР. Крім того, зазначає, що позивачка, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, щодо шкоди відшкодування моральної шкоди, жодним чином не доводить вини департаменту охорони здоров`я населення Дніпровської міської ради у нанесеній шкоді, яка виникла внаслідок неправомірних дій чи рішень. Вважає, що позивачкою не обґрунтовано наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями безпосередньо Департаменту охорони здоров`я населення Дніпровської міської ради, відповідно до яких їй заподіяно шкоду. Водночас вважає, що позивачка повинна довести факт завдання їй моральної шкоди, надати належні докази того, що саме дії та бездіяльність Департаменту охорони здоров`я населення Дніпровської міської ради призвела до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивачки додаткових зусиль для організації його життя. Вказує, що позивачкою не надано жодних доказів заподіяння їй душевних страждань, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок дій Департаменту охорони здоров`я населення Дніпровської міської ради. Разом з цим, вказує на те, що позивачка жодним чином не обґрунтувала розмір моральної шкоди в сумі саме 20 000 гривень. Зважаючи на те, що позивачкою належним чином не доведені факт заподіяння Департаментом охорони здоров`я населення Дніпровської міської ради їй моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в їх заподіянні, а також не зазначено, з чого вона виходила при оцінюванні заподіяної їй шкоди, вважає, що позовні вимоги про стягнення з Департаменту охорони здоров`я населення Дніпровської міської ради матеріальної та моральної шкоди є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, тому прохає у їх задоволенні відмовити.
Ухвалою суду від 08 липня 2025 року у справі призначено судову транспортно-товарознавчу експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському НДІСЕ, на час проведення якої провадження у справі зупинено (том – 3, а. с. 1-2).
12 листопада 2025 року дана справа надійшла на адресу суду з експертної установи після проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи (том – 3, а. с. 31).
Ухвалою суду від 01 грудня 2025 року провадження у справі відновлено (том – 3, а. с. 51).
Протокольною ухвалою суду від 13 січня 2026 року у справі закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті (том – 3, а. с. 79-82).
У судовому засіданні позивачка та її представниця – адвокатка Кулікова Г.Д., позовні вимоги підтримали в повному обсязі, прохали суд їх задовольнити, обґрунтування надали аналогічні тексту позовної заяви.
У судовому засіданні представниця відповідача КНП «МКЛ № 4» ДМР – Співак Н.М., позовні вимоги не визнала, проти їх задоволення заперечувала, обґрунтування надала аналогічні тексту відзиву на позовну заяву.
У судовому засіданні представниця відповідачів ДМР та Виконавчого комітету ДМР Кузюр О.О., позовні вимоги не визнала, проти їх задоволення заперечувала, обґрунтування надала аналогічні тексту відзиву на позовну заяву.
У судове засідання представник відповідача КП «Протитуберкульозний диспансер» ДМР – Сєдих Ю.М., будучи належним чином повідомленим про дату, місце та час розгляду справи (том – 3, а. с. 129) не з`явився, причини неявки суду не відомі. 
У судове засідання представник Департаменту охорони здоров`я населення ДМР – Бабський А.А. не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги не визнає, проти їх задоволення заперечує (том - 3, а. с. 70-71). 
Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи учасників цивільного процесу, приймаючи до уваги покази свідків, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що позивачці на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 20 січня 2022 року належав транспортний засіб FORD ESCAPE, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (том – 1, а. с. 8 та на звороті).
26 березня 2023 року під час стоянки на території КНП «Міська клінічна лікарні № 21 ім. проф. Є.Г. Попкової» на вул. Канатній, 17 у м. Дніпрі, на належний їй транспортний засіб FORD ESCAPE, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , упав паркан, який знаходився поряд з її автомобілем, внаслідок чого автомобіль зазнав механічних пошкоджень з матеріальними збитками.
Наказом генерального директора КНП «Міська клінічна лікарня № 21 ім. проф. Є.Г. Попкової» ДМР Турчина М.О. від 13 січня 2020 року № 121 «Про паркування особистого транспорту на території закладу» вирішено всім співробітникам, які приїжджають на роботу на власному транспорті, паркування автомобілів проводити на спеціально відведеній стоянці з західної сторони лікувального 5 поверхового корпусу. Зобов`язано завідуючих відділень та підрозділів провести роз`яснювальну роботу зі своїми підлеглими, з питань паркування власного транспорту на території лікарні. Контроль за виконанням даного наказу покладено на начальника інженерно-технічного відділу Лисенка Ю.М. (том – 2, а. с. 227). Під підпис з наказом ознайомлені: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . 
Наказом генерального директора КНП «Міська клінічна лікарня № 21 ім. проф. Є.Г. Попкової» ДМР ОСОБА_10 від 04 лютого 2020 року № 132 «Про заходи щодо забезпечення готовності до надання медичної допомоги хворим на новий коронавірус 2019-nCoV», з-поміж іншого, п. 2.4 вирішено виділити земельну ділянку для обробки та відстою санітарного транспорту розміром 3х4 м2 навпроти будівлі приймального відділення, позначивши її відповідним написом на огорожі (том – 2, а. с. 228 та на звороті. Під підпис з наказом ознайомлені: ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 
14 квітня 2023 року експертом-товарознавцем ОСОБА_15 за заявою ОСОБА_16 проведено експертизу по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 9541 (том – 1, а. с. 17-30), за яким вартість матеріального збитку, заподіяної власнику КТЗ FORD ESCAPE, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 581 806 гривень 43 копійки; ринкова вартість КТЗ – 581 806 гривень 43 копійки; вартість відновлювального ремонту КТЗ – 789 572 гривні 46 копійок; ВТВ – 0 гривень.
Вартість експертних послуг становить 4500 гривень (том – 1, а. с. 31).
З відповіді в. о. директора Департаменту охорони здоров`я населення ДМР ОСОБА_17 на запрошення позивачки стосовно прибуття на експертизу автомобіля від 30 березня 2023 року № 4/8-749 (том – 1, а. с. 14) вбачається, що комунальні некомерційні підприємства, підпорядковані Департаменту, є самостійними юридичними особами, які здійснюють свою діяльність та несуть відповідальність відповідно до вимог чинного законодавства України. Запропоновано позивачці з даного питання безпосередньо звернутися до адміністрації що КНП «Міська клінічна лікарня № 21 ім. проф. Є.Г. Попкової» ДМР. 
Рішенням Дніпровської міської ради від 19 квітня 2023 року № 28/36 вирішено реорганізувати КНП «Міська клінічна лікарня № 21 ім. проф. Є.Г. Попкової» ДМР з припиненням як юридичної особи шляхом приєднання до КНП «Міська клінічна лікарня № 4» ДМР. Крім того, визначено, що КНП «Міська клінічна лікарня № 4» ДМР є правонаступником усього майна та активів, прав і обов`язків КНП «Міська клінічна лікарня № 21 ім. проф. Є.Г. Попкової» ДМР (том – 1, а. с. 37 та на звороті).
Розпорядженням Дніпровського міського голови № 2-19/4-р від 19 квітня 2023 року створено комісію з припинення КНП «Міська клінічна лікарня № 21 ім. проф. Є.Г. Попкової» ДМР (том – 1, а. с. 38).
З відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що КНП «Міська клінічна лікарня № 21 ім. проф. Є.Г. Попкової» ДМР (ЄДРПОУ 01984659) з 28 грудня 2023 року є припиненим. Правонаступником КНП «Міська клінічна лікарня № 21 ім. проф. Є.Г. Попкової» є КНП «Міська клінічна лікарня № 4» ДМР (том – 1, а. с. 34-36).
16 жовтня 2025 року за результатами проведеної судової транспортно-товарознавчої експертизи судовий експертом Кравченко О. складено висновок експерта № 2374-25 (том – 3, а. с. 33-49), відповідно до якого розмір збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу FORD ESCAPE, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок падіння огорожі, що сталася 26 березня 2023 року, за цінами на дату проведення експертизи, складає 503 702 гривні.
У судовому засіданні судом з`ясовано, що автомобіль позивачкою продано за 250000 гривень.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_18 пояснила, що позивачку вона знає добре, оскільки разом з нею працює в лікарні, відносини у них робочі. Вказала, що про пригоду знає, трапилася вона приблизно о 07 годині ранку, саме тоді коли, вони з медичним персоналом вийшли на вулицю, на території лікарні, щоб випити каву, натомість, раптом почули гуркіт та побачили, що на машину впав паркан та пошкодив її. Стверджувала, що ніякої заборони щодо паркування на вказаному місці особистого транспорту працівників лікарні не було (ані розпоряджень, ані знаків), натомість просто просили, щоб там не ставили машини, оскільки там був під`їзд до приймального відділення швидкої допомоги. Вказала, що там машини ставили як санітарні, так і особисті. Були випадки, навіть коли співробітник лікарні залишав там машину на декілька днів, але рідко. 
У судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснив, що працює завідувачем приймального відділення лікарні. Зазначив, що коли впав паркан, він не був присутнім на місці події, але йому про це відомо. Водночас зазначив, що був наказ, яким визначено, що вказана ділянка відведена для відстою службового транспорту, оскільки кількість швидких машин кожного разу різна (буває 2, 5, 10, а іноді і 20). З даним наказом були ознайомлені під підпис всі завідувачі відділень, які повинні були донести вказану інформацію до працівників своїх відділень. Стверджував, що всі працівники його відділення, в яких були автомобілі, були поінформовані ним особисто, про наявність такого наказу, але не під підпис, оскільки вимоги до нього як завідувача відділення про ознайомлення з наказом під підпис не було. При цьому зазначив, що інші працівники лікарні також ставили свої автомобілі на вказаному місці, не дивлячись на те, що парковка для особистого транспорту є на іншій ділянці лікарні. Вказав, що того дня його автомобіль також був біля паркану, але падаючий паркан його не пошкодив.
Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Приписами ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Нормою ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. 
При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Відповідно до вимог п. 8.2 розділу VIII Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, що затверджена наказом Міністерства юстиції України № 142/5/2092 від 24 листопада 2003 року, якщо вартість відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, то вартість матеріального збитку завданого власнику КТЗ визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження.
Якщо транспортний засіб вважається фізично знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію ТЗ з місця ДТП.
Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця ДТП.
Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 337/5881/14-ц (провадження № 61-1586св18), від 15 березня 2018 року у справі № 564/2464/14-ц (провадження № 61-5059св18), від 4 квітня 2018 року у справі № 758/8578/15-ц (провадження № 61-8962св18), від 18 квітня 2018 року у справі № 361/3094/15-ц (провадження № 61-700св18), від 13 червня 2018 року у справі № 444/577/16-ц (провадження № 61-6285св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 343/2372/15-ц (провадження № 61-8947св18), від 12 грудня 2018 року у справі № 466/7010/16 (провадження № 61-7447 св18), від 18 грудня 2018 року у справі № 524/561/16-ц (провадження № 61-21355св18), від 30 січня 2019 року у справі № 753/21303/16-ц (провадження № 61-31609св18).
Водночас, за змістом статті 30 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (чинний на дату виникнення спірних правовідносин) транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно зі звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.
Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, а відповідачами не оспорено того, що транспортний засіб «FORD ESCAPE, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 позивачки був пошкоджений 26 березня 2023 року на території КНП «Міська клінічна лікарні № 21 ім. проф. Є.Г. Попкової» ДМР на вул. Канатній, 17 у м. Дніпрі, через падіння на нього паркану.
Водночас, судом встановлено, а сторонами не оспорено того, що паркан, падінням якого пошкоджено транспортний засіб позивачки, на дату події, перебував на балансі КНП «Міська клінічна лікарні № 21 ім. проф. Є.Г. Попкової» ДМР, діяльність якої припинено шляхом приєднання до КНП «Міська клінічна лікарня № 4» ДМР, яка в свою чергу, є правонаступником усього майна та активів, прав і обов`язків КНП «Міська клінічна лікарня № 21 ім. проф. Є.Г. Попкової» ДМР.
Таким чином саме КНП «Міська клінічна лікарня № 4» ДМР, як правонаступник КНП «Міська клінічна лікарня № 21 ім. проф. Є.Г. Попкової» ДМР, має відповідати за завдану шкоду позивачці.
Натомість, як вбачається з матеріалів справи останньою заявлено позовні вимоги про солідарне стягнення завданої шкоди в тому числі із КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» ДОР та Дніпровської міської ради, Виконавчий комітет ДМР, Департамент охорони здоров`я населення ДМР, які є неналежними відповідачами у справі.
З огляду на викладене, з урахуванням того, що позивачкою пред`явлено позов, в тому числі до, відповідачів КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» ДОР та Дніпровської міської ради, Виконавчий комітет ДМР, Департамент охорони здоров`я населення ДМР, які є неналежними відповідачами у справі, суд дійшов переконливого висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» ДОР, Дніпровської міської ради, Виконавчого комітету ДМР та Департаменту охорони здоров`я населення ДМР, які є неналежними відповідачами у справі щодо стягнення матеріальної шкоди у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу та моральної шкоди слід відмовити у зв`язку з пред`явленням позову до неналежних відповідачів, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Щодо стягнення завданої майнової шкоди з КНП «Міська клінічна лікарня № 4», суд зазначає наступне.
Так, на підтвердження розміру завданої шкоди позивачкою надано суду висновок по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 9541 експерта-товарознавця ОСОБА_15 (том – 1, а. с. 17-30), натомість суд не приймає його до уваги та вважає неналежним доказом у справі, оскільки він не відповідає вимогам ст. 106 ЦПК України, зокрема щодо обізнаності експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Такий висновок, узгоджується з позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19).
Відповідно до висновку експерта № 2374-25 за результатами проведеної судової транспортно-товарознавчої експертизи, складеного судовим експертом Кравченко О. 16 жовтня 2025 року (том – 3, а. с. 33-49), розмір збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу FORD ESCAPE, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок падіння огорожі, що сталася 26 березня 2023 року, складає 503 702 гривні.
Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, а сторонами не оспорено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу FORD ESCAPE, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 перевищує ринкову вартість автомобіля на момент пошкодження.
Отже, ремонт автомобіля марки FORD ESCAPE, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вважається економічно необґрунтованим, а отже, автомобіль вважається фізично знищеним.
Таким чином, порядок відшкодування завданої позивачці шкоди мав відбуватися в порядку, визначеному ст. 30 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (чинний на період виникнення спірних правовідносин), і остання мала б передати залишки транспортного засобу відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду, чим набути право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові ВП ВС від 14 червня 2023 року у справі № 125/1216/20. 
Натомість, як встановлено судом у судовому засіданні, транспортний засіб FORD ESCAPE, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 позивачкою продано за 250 000 гривень. 
Власне, з цих підстав, призначена судом транспортно-товарознавча експертиза, за результатами якої складено висновок експерта № 2374-25 від 16 жовтня 2025 року, призначалася без огляду транспортного засобу, а сам висновок експерта не містить інформації про вартість залишків транспортного засобу.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних с у передбачених цим Кодексом випадках.
З огляду на викладене, зважаючи на те, що 26 березня 2023 року на території КНП «Міська клінічна лікарні № 21 ім. проф. Є.Г. Попкової» ДМР на вул. Канатній, 17 у м. Дніпрі, правонаступником якої є КНП «Міська клінічна лікарня № 4» ДМР, транспортному засобу позивачки «FORD ESCAPE, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , падінням паркану було завдано шкоди з матеріальними збитками, яка становить 503 702 гривні, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження, оскільки вартість відновлювального ремонту цього транспортного засобу перевищує ринкову вартість автомобіля на момент пошкодження, що вважається економічно необґрунтованим, а автомобіль вважається фізично знищеним, тому порядок відшкодування завданої позивачці шкоди мав відбуватися в порядку, визначеному ст. 30 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (чинний на період виникнення спірних правовідносин), за яким остання мала б передати залишки транспортного засобу відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду, чим набути право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП, натомість останньою транспортний засіб продано за 250 000 гривень, у зв`язку з чим суд доходить переконливого висновку про те, що визначений висновком експерта № 2374-25 від 16 жовтня 2025 року розмір матеріальних збитків у сумі 503 702 гривні підлягає зменшенню на суму реалізованих позивачкою залишків (250 000 гривень), а відтак з відповідача КНП «Міська клінічна лікарня № 4» ДМР на користь позивачки підлягає стягненню завдана їй матеріальна шкода у сумі 253 702 гривні, виходячи із розрахунку 503 702-250 000.
Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. 
Так, позивачка в обґрунтування позовних вимог щодо стягнення з відповідачів моральної шкоди у сумі 20 000 гривень вказала те, що пошкоджений транспортний засіб був її основним засобом пересування, а тому його пошкодження в дорожньо-транспортній пригоді завдало їй душевних страждань та негативно вплинуло на її моральний стан. 
Нормами ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. 
Крім того, ч. 2 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Приписами ч. 3 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Як роз`яснено в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Згідно з роз`ясненнями, наведеними у п. 9 постанови Пленуму, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача КНП «Міська клінічна лікарня № 4» ДМР на користь позивачки моральної шкоди, суд погоджується з тим, що позивачка безсумнівно зазнала моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями з приводу дорожньо-транспортної пригоди та пошкодження її транспортного засобу, який був основним її засобом пересування.
За викладених обставин, враховуючи характер немайнових втрат позивачки, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд, вважає за можливе позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задовольнити частково та визначити розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 2 000 гривень, оскільки на думку суду вимоги про стягнення із відповідача 20 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди мають надмірний характер.
Щодо витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Крім того, відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Приписами ч. ч. 6, 7 ст.139 ЦПК України визначено, що розмір витрат, зокрема, на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, встановлюються судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірними зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Нормами ч. 5 ст. 139 ЦПК України визначено, що у випадках, коли сума витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, або витрат особи, яка надала доказ на вимогу суду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми на користь спеціаліста, перекладача, експерта чи експертної установи зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом. Суд має право накласти арешт на грошові кошти чи майно такої сторони в межах сум, присуджених до стягнення, в порядку, встановленому цим Кодексом для забезпечення позову
При цьому, вимогами ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).  Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.  У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до вимог п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою у експерта-товарознавця ОСОБА_15 було замовлено висновок по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 9541 від 14 квітня 2023 року (том – 1, а. с. 17-30), вартість якого складає 4 500 гривень, та яка нею сплачена, підтвердженням чого є квитанція до прибуткового касового ордера від 31 березня 2023 року (том – 1, а. с. 31).
З огляду на викладене, зважаючи на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до КНП «Міська клінічна лікарня № 4» ДМР про стягнення завданих збитків задоволено частково, але при цьому наданий позивачкою висновок по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 9541 від 14 квітня 2023 року експерта-товарознавця ОСОБА_15 , судом визнано неналежним доказом у справі, оскільки він не відповідає вимогам ст. 106 ЦПК України, зокрема щодо обізнаності експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, суд доходить висновку про відсутність підстав для відшкодування понесених позивачкою витрат на оплату експертних послуг у розмірі 4 500 гривень.
Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.
Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу позивачці у даній справі на підставі ордеру серії АЕ № 1319494 від 31 грудня 2024 року надавала адвокатка Кулікова Ганна Дмитрівна, що діє на підставі свідоцтва про право на адвокатську діяльність серії ДП № 4340 від 07 червня 2019 року.
У позовній заяві позивачкою зазначено попередній розрахунок понесених нею витрат на правову допомогу у сумі 20 000 гривень, однак жодних доказів на їх понесення, ані з позовом, ані до закінчення судових дебатів у справі, останньою суду не надано, так само як і заяву про їх надання протягом п`яти днів після ухвалення судом рішення, не подано / не заявлено.
З огляду на викладене, враховуючи складність справи, співмірність та пропорційність понесених витрат щодо предмета спору, значення справи для сторін, суд дійшов переконливого висновку, що факт понесення позивачкою витрат на правову допомогу у розмірі 20 000 гривень документально нею не підтверджений, а тому підстави для їх задоволення відсутні.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.
Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим.
Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позовних вимог, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки, позовні вимоги задоволено частково, то з КНП «Міська клінічна лікарня № 4» ДМР на користь ОСОБА_1 підлягає сплачений нею судовий збір у сумі 2045 гривень 59 копійок, виходячи із розрахунку 4814,4*(255702/601806,43).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 268, 354-355 ЦПК України,
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 4» Дніпровської міської ради (49102 м. Дніпро, вул. Ближня 31; ЄДРПОУ 01280527), Комунального підприємства «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпровської обласної ради (50037, Дніпропетровська область. М. Кривий Ріг, вул. Кемерівська 35; ЄДРПОУ 01985989), Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького 75; ЄДРПОУ 26510514), Виконавчого комітету Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 75, ЄДРПОУ 04052092) та Департаменту охорони здоров`я населення Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 75-А, ЄДРПОУ 02012674) про стягнення матеріального збитку та моральної шкоди, – задовольнити частково.
Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 4» Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 завданий матеріальний збиток у сумі 253 702 (двісті п`ятдесят три тисячі сімсот дві) гривні.
Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 4» Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 2 000 (дві тисячі) гривень.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 4» Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 2 045 (дві тисячі сорок п`ять) гривень 59 (п`ятдесят дев`ять) копійок.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи.
Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна